i 3 ‘ 
o 1 j 
a I 
ora ark ens 
Se 
ok) «Te 
dekilen et Par Granitganges Forholde i Skiferne ved Gneis- 
granitens Grændse. 
Granitgangene maae, som bestaaende af samme Material 
som den Masse, hvoraf de ere omgivne, eller hvorfra de 
have sit Udspring, ansees som dermed samtidige Dannelser. 
De ere kun Virkninger af Afkjølingsprocessen. 
Paa Vestsiden af Ravaldsøen forekomme i Gneisgra- 
niten i Nærheden af Syenitgrændsen nogle Gange af de i 
siluriske Egne saa udbredte Porphyrer og Traparter. 
Paa Vestsiden af Silurformationcn i Gjerpendalen fin- 
des et stort Antal Gange af Magnetjernsteen, der er ledsa- 
get af Qvarts, bruun og gron Granat, Epidot, Svovelkiis, 
undertiden lidt Kalkspath og som en Sjeldenhed Lievrit (i 
Bredgang Grube). De ere af ringe Mægtighed, i Almin- 
delighed 2 å 3 Fod, have derimod stor Udstrækning i Felt. 
Strøgretningerne ere ganske forskjellige, og Faldet er me- 
get steilt. De sætte ikke op i den nærliggende Silurforma- 
tion og ere saaledes ældre. Lige siden Aaret 1624, daFos- 
sum Værk fik sine første Privilegier, eller inaaskee fra et 
endnu fjernere Tidspunct have disse Gange været bearbei- 
dede; Grubedrift foregaar fremdeles paa dem, men den er 
ubetydelig og lidet lønnende. 
Idet vi her maa forbigaae Forholdene ved de vigtige 
Jerngruber paa Feen ved Nordsjø, der endnu ikke ere un- 
dersøgte, bivulle vi nu gaae over til at omtale 
De a? 1 ci s t e Skifere. 
Undersøgelsernes nuværende Standpunct tillader ikke 
nogen fuldstændig Fremstilling af den hele tellemarkske Ski- 
ferformation ; vi kunne derfor for Tiden kun omtale de Di- 
stricter, der stode nærmest til Gneisgranitens Grændser. De 
