Om Tellemarkens Geologie. 
167 
komster optræde langs eller i Nærheden af disse; desuden 
sees mindre Spor af Kobberertser paa en Mængde Steder 
lige ved Grændselinierne. 
Søgning efter Metaller kan saaledes være at anbefale 
langs Grændserne. 
Jernertser i Skiferne. 
Kun een Forekomst er undersøgt, nemlig den længe 
bekjendte Gang i Nissedal mellem Gaardene Aarhuus og 
Søfdestad. Den stryger fra Nord til Syd over den Aas, 
der paa Profilet paa Tv. IV er betegnet som Grubeaasen. 
Den falder 35° — 50° mod Øst og har en Mægtighed af 9 
Fod i Gjennemsnit. Den er blottet i en Længde af 210 
Favne imellem de to smaae Dalfører. X de dybeste Partier 
bestaaer den af fiinkornig til tæt Magnetjernsteen; men efter- 
som man fra begge Sider stiger opad Aasen, seer man, at 
Magnetjernstenen er blandet med Jernglands, hvis Mængde 
tiltager opad, saa man paa Toppen knn har Jernglands.*) 
De omgivende Skifere ere deels Hornblendeskifere med 
Feldspath, deels Glimmerskifer med lidt Hornblende. Horn- 
blendeskiferen er feldspathrig og har kornige Partier. Gan- 
gen har, hvor den bestaar af Magnetjernsteen, skarpere 
Plader mod Sidestenen end der, hvor Jernglandsen er til- 
stede. Denne træder nemlig ud i Sidestenen, hvor den 
*) Bereger man Gangens cubiske Indhold ved Hjælp af de her 
anførte Data og et større optaget Profil, finder man, at alene 
det Parti, der ligger over en Linie gjennem de to dybeste 
Puncter i begge Dalførerne, indekolde 30 6,500 Tønder Jern- 
malm. Ansættes Gjennemsnitsgehalten til 40 pCt., er der deri 
omtrent 400,000 Sk'#. Jern. Denne Gang er saaledes en af 
de største bekjendte Jernmasser i Norge, hvis Benyttelse imid- 
lertid en Phosphorgehalt hidtil har forhindret. 
