Om Tellemarkens Geologie. 169 
som den felger indover Hardangervidden. Alle de her 
nævnte Localiteter kunne sees af Amtskarterne, saa at man 
ved Hjælp af disse og de hermed følgende 2 Karter kan 
faae en Oversigt. 
Districtet paa Vestsiden af den beskrevne Grændselinie 
bestaaer af Gneisgranit og Granit og paa Østsiden af tyde- 
lig lagdeelte Skifere af samme Beskaffenhed overhovedet, 
som de fra det sydlige Thelemarken foran beskrevne. Maa- 
skee kan man dog heller sige, at Skifernaturen her er end 
tydeligere fremtrædende. Lagenes Stilling er ganske som 
før omhandlet, i det Strøget, i det Store taget, er lige- 
løbende med Grændselinien og Faldet fra samme. Forhol- 
det mellem Gneisgraniten og Skiferne er saaledes ogsaa her 
det, at Skiferne lene sig op til Gneisgranitfeltet, der ikke 
alene herved, man ogsaa ved Grændseliniens i mange Mile 
bibeholdte Hovedretning og ved i Regelen langs med Grænd- 
sen strax at høine sig til den store Fjeldmark, der udbreder 
sig mod Vest henimod Sætersdal og Røldal, kan ansees som 
den østlige Rand af en bred Kjede. 
Paa Kartet seer man foruden Gneisgranit og de kry- 
stalliniske, forsiluriske og azoiske Skifere endnu angivet si- 
luriske Lag og en yngre Granit, der anstaaer i Halling- 
skarven. De siluriske Lag ere kun to, nemlig Leerskifer og 
Qvartsit; Leerskiferen er den ældste. Den hviler deels med 
svagt, deels med steilere, og da i mange Retninger vexlende 
Fald ovenpaa de gamle Skifere og Gneisgraniten, og det 
saaledes, at den regelmæssig optræder paa Høiderne, saa- 
snart Grundfjeldet hæver sig til omtrent 4000 Fod over 
Havet. Øverst i Dalsiderne og i enkelte isolerede Fjeld- 
toppe seer man saaledes de siluriske Lag som en Vold, der 
paa Grund af Denudationen er afrundet og noget tilbage- 
trukken, paa det lave Grundfjeld, hvorfra den allerede i 
