374 Theodor Kjerulf og Tellef Dahll. 
(1744). I 1836 siges allerede 14 Gruber at være opdagede, 
og omtrent 100 Aar senere end den første Opdagelse fand- 
tes Sølv ogsaa i Vindorn. 
Kongsberg Bergstad ligger ved Lougen i en Høide 
over Havet af omtrent 500 norske Fod, et Nivean, der 
giver et Maal for den Indskjæring af Lougendalen, som 
deler Grubedistriktet i et paa den østre og et paa den 
vestre Side af Lougen. 
De fleste af de gamle Gruber ligge paa vestre Side. 
Det nuværende Statens Sølvværk ligger som bekjendt be- 
kvemt til mellem Johndalens og Kobbergelvens Dalfører, 
hvilke efter den gamle storartede Plan skulde forenes ved 
Christians Stol (paabegyndt 1782). Det høieste Punkt paa 
Fjeldstykket vestenfor Lougen er Johnsknuten 2900 Fod 
over Havet. 
Nordligere i søndre og nordre Vindorns Distrikter, for 
Tiden tilhørende et privat Interessentskab, oprager Dron- 
ningkollen til 2450 Fod. 
Flere af Grubernes Dagaabninger ligge i en betydelig 
Høide, saaledes Gottes Ilulfe in der Noth 1910 Fod. Mid- 
delhøiden af Fjeldstykket udenfor Indskjæringerne og Kup- 
perne kan man anslaa til mellem 1500 og 2000 Fod. 
En ældre Forfatter Professor M. L. Brunnich (senere 
1791 Oberberghauptman paa Kongsberg) skildrer i sit „For- 
søg til Mineralogi for Norge, “ kronet Prisskrift Trondhjem 
1777, Sølvets Forekomst i de Kongsberger Bergarter saa~ 
ledes : 
„Kalkspaten udgjør de fleste Kongsbergiske Gjænge 
og Klyfte, som igiennemsætte de granitartede , glimmerrige 
og jernhaltige Hornstens Fallbaand samt den skifrige Berg- 
flint, hvilke Bergarter selv i Nærværelsen af de sølvholdige 
