Om Kongsbergs Ertsdistrikt. 
177 
en Længde af J n. Mil. Bredden regnes fra 1000 til 1200 
Fod. 
3) Flere i Vest for Overbergets Hoved-Faldbaand, der- 
iblandt Krog-Grubens, Knute-Grubernes, Barlindalens. 
4) Helgevands isolerede Faldbaand j Mil Vest for Kongs- 
berg, paa østre Rand af Helgevandet. 
5) Fortsættelser Syd for Kobberbergs Elven. 
6) Fortsættelse (?) Nord for Johndals Elven, især Vin- 
dorns forvirrede Faldbaand. Parallelstrukturen og med den 
de regelrette Faldbaand ophører paa Vindorn. Baandene 
ere korte og uregelmæssige. 
7) Shara-Grubernes Faldbaand, en Mil N. O. for Kongs- 
berg paa det Plateau, der høiner sig i Nord med Holte- 
Fjeld. 
K. F. Bøbert, senere Direktør afKongsbergs Sølvværk 
har i „Forsøg til en geognostisk-mineralogisk Beskivelse over 
Modums Koboldgruber samt nogle almindelige Betragtnin- 
ger over Fahlbaand 44 . (Nyt Mag. f. Naturv. Bd. 5, 1848;, 
hvor han paaviser Ligheden mellem Kongsbergs Fahlbaand 
og de modumske Ertsimprægnationer, indført Skrivemaaden 
Fahlbaand, ikke Faldbaand. Han antager Oprindelsen af 
„fahl,“ og bringer dette i Sammenhæng med disse Baands 
graagule eller gulbrune Farve, deres forvitrede, blegede Be- 
skaffenhed — et Forhold, hvorved de ogsaa som bekjendt 
udpege sig i Dagen. 
Med Hensyn til Angivelsen af Kongsbergeregnens Bjerg- 
arter blev man staaende paa samme Standpunkt til 1853. 
N. Mejdell, senere Geschworner, har i „Nogle geologiske 
Observationer i Omegnen af Kongsberg 44 (Nyt Mag. f. Na- 
turvid. Bd. 8 1853) først udhævet, at Granit og Granit- 
Gneis møder strax Vest for Kongsberg, erkjendt dens eruptive 
12 
