188 Theodor Kjerulf og Tellef Dahll. 
faldende. Har den raset ud til Urd, da er det mest svære 
og faakantede Blokke. 
Bergarten høiner sig desuden gjerne over det hoslig- 
gende Skiferterræn. I en Linie fra Ravalsjøen, hvor den 
stikker under den yngre Skrimsfjeldets Syenit, og indtil 
Fledsberg Kirke og sikkert endnu længer N., møder den 
kjædeformig, idet Skiferne paa Østsiden med østligt Fald 
og paa Vestsiden nærmest Randen med vestligt Fald læne 
sig op mod den. 
Af sjeldnere (saakaldte accessoriske Mineralier) Bestand- 
dele er Magnetjern iagttaget. 
Gabbro har i sin Hovedtypus i Kongsbergegnen vio- 
let eller brunlig Labrador (Tvillingstribningen er ofte at se) 
og inørkegrøn Hornblende. Hovedfarven er Hornblendens, 
altsaa mørk. Diallag, der kjendes paa sin skillende Glands, 
er maaske hyppigere tilstede end hidtil netop paavist. Titan- 
jern er betegnende. Magnetkiis optræder hyppig. Derhos 
sees lidt brun Glimmer af og til. 
En lys Varietet forekommer med ren grøn, næsten dial- 
lagfarvet Hornblende (?) og Feldspath af mere hvid end 
violet Farve. 
En anden Varietet (f. Ex. Dronningkollen) løser sig i 
Forvitringen kornig op i Overdåden, og er fuld af brunlig 
Labrador. Dette er maaske den mest æg te „Gabbro.“ Ved 
den overveiende Mængde af Labrador slutter den sig til 
Esmarks „Norit. “ 
Granat er ikke fundet i Gabbroen, heller ikke er Qvarts 
at se i de ægte Varieteter, saaledes som disse optræde i Mid- 
ten af Distrikterne. Derimod forandres Gabbroens Karak- 
ter paa Siderne af Distrikterne, den kan blive qvartsholdig, 
faa Parallelstruktur. Saaledes er der en constant Foran- 
