Om Kongsbergs Ertsdistrikt. 
193 
kunne karakteriseres som uregelmæssige Granitgange, sværme 
her gjennem Gneisgranit og Skifer i Grændsernes Nærhed, 
og indeholde i Skiferne Kobberertser, nemlig Kobberkiis, 
Buntkobber og Kobberglands, hyppigt ogsaa Molybdæn- 
glands, og som sjeldnere Ledsagere Svovlkiis, Magnetkiis 
og Blyglands, samt paa to Lokaliteter (Bandag og Haukum 
Gruber) gediegent Sølv og paa sidstnævnte Sted Guld, 
derhos endelig nogle Zeolither. 
Disse Ertser forekomme aldrig jævnt fordelte i Gang- 
massen, men sporadisk i større og mindre Klumper. Skjønt 
Ertserne sidde i Regelen indvoxede i en ren drøi hvid Qvarts 
med sparsomt optrædende lysegrøn Glimmer i Tavler, vil 
V 
man dog neppe nogetsteds søge forgjæves efter Feldspath. 
Tre Gange i Mosnap Grubefeldt vise i de Partier, hvor de 
ikke ere ertsførende, ganske tydelig grovkornig Granit 
(Pegmatit). Ved Haukum Grube forekommer Buntkobber 
og gediegent Sølv i granitiske Nyrer og Drummer ved Siden 
af en mægtig Pegmatit Gang. 
Inde i selve den store Gneisgranit optræde ikke 
disse Ertser, derimod sees de ofte i Partier lige i Grændsen. 
De største og vigtigste Gruber ligge paa Grændse- 
linierne. Fjernere fra samme optræde vistnok ogsaa flere 
Kobberforekomster, men naar man af et Oversigtskart*) ser, 
hvor mange isolerede Kupper af Granit der gives, og tæn- 
ker sig, hvor tilfældigt det dog er, *at de ligge blottede, 
har man ogsaa ved disse sidstnævnte efter JØiesyn isolerede 
Forekomster Grund til at formode den samme Granit et- 
steds nærved i Dybet. 
*) Orn Thellemarkens Geologi, af Tellef Dahil, med Kart. Nyt 
Magazin for Naturvidenskaberne 11. 2. 
13 
