196 Theodor Kje r ul f og Te Ile f Dahl!. 
renere Kiismasser og de i Gabbroen indsprengt forekom- 
mende, og da der ingen Tvivl kan være om, at disse sidste 
skylde Gabbroen sin Tilværelse, og da den tydeligste Sam- 
inenhæng mellem Fahlbaand og Gabbro fremgaar af Kartet, 
saa maa vi slutte, at ogsaa Kiisimprægnationen i de saa- 
kald te Fahlbaand — den, som netop gjør dem til Fahlbaand 
— ogsaa fulgte med Gabbroens Udbrud. 
Kongsbergs Fahlbaand hører altsaa herhen. 
Foruden de egentlige Fahlbaand, som i det Store paa 
længere Strækninger holde sig i Lagenes Strøgretning, hu- 
der man, at Kiisen har gjennemtrængt de fornemmelig i 
Vindorns Gabbro- Distrikt indesluttede store og sinaa Ski- 
ferflag, og endelig at visse Partier af Gabbroen selv ere 
kiisrige. Vil man for Alt dette fremdeles beholde Navnet 
Fahlbaand, saa er der 3 Arter af disse, nemlig 
1) regelmæssige stærke Skifer-Fahlbaand. 
2) Brudstykke-Fahlbaand. 
3) Fahlbaand i selve Gabbroen. 
Bergarten er her uvæsentlig, Kiisen Hovedsagen. Naar 
man har betragtet Fahlbaand i deres Forløb som identiske 
med de steilt stillede Skiferlag selv er dette ikke rigtigt. 
For en saadan Forestilling er de paa Munthes Kart trukne 
Linier for Fahlbaandene endog ganske vildledende, da 
Kiis-Imprægnationen springer fra et Lag over i et andet. 
Lagene selv stryge regelmæssigt hen, det er Kiis-Impræg- 
nationen (Fahlbaandene) derimod , som kniber sig sam- 
men og udvider sig; men ikke Bergarten. Ja da var det 
ikke Lag, man her i Kongsbergegnen havde for sig, hvis 
de saaledes aabnede og lukkede sig. At disse samme Lag 
undertiden ere brudte, bøiede eller sammenstuvede, og der- 
ved faa uregelmæssigt Udseende, er en anden Sag. 
Ligesom vi af Kartet se Gabbrokupper uden angivne 
