Qin Kongsbergs Ertsdistrikt. 
203 
ning — om hvis egentlige Ophavsmand man forresten ikke 
ved ret Besked — , at Gangene kunne være ædle blot paa 
Krydset mellem Gang og Fahlbaand. 
Ligesaa vist som det er, at Gangene ikke i sin hele 
Udstrækning ere solvforende, ligesaa vist er det, at Fahl- 
baandene ikke lige jævnt kiisførende kunne forfølges over 
lang; Stræknino*. Hersker der en forædlende Relation mel- 
lem Fahlbaand og Gange, og ere Krydsenes Linier de alene 
sølvførende, saa man vel ogsaa et vist Qu antitet s Forhold 
tydeligt fremtræde mellem Kiismængden i Fahlbaandet og 
Gangens Sølv. Dette kan som bekjendt ikke paavises. At 
Sølv ogsaa virkelig er fundet i Gang, efter at den er traadt 
ud af kiisførende Sidesten, kan neppe benægtes. Paafal- 
dende er det, at der i en i Universitetets Samlinger opbe- 
varet Svite af Bergarter, som ere samlede i 1847 af Berg- 
mester Seil i Thorbjørnsorten i Kongens Grube 1220 Fod 
under Dagen, med hosliggendr Rids, findes mange aldeles 
kiisfri Haandstykker fra de Lag, hvor Gangen, saavidt man 
af det tilhørende Rids kan se, er stærkest afbygget og saa- 
ledes ogsaa har været mest sølvførende. 
Som Følge heraf kunde maaske en Del af den Op- 
mærksomhed, som man siden gammel Tid stadig henvender 
paa Krydsene, med ligesaa stor Ret, om ikke med større, 
tilfalde Gabbroen, der dog her spiller en bestemt Rolle. 
Regelen om Krydsets Ædelhed er ved Commissionen 
af 1833 ophøiet til en Fundamentalsats, naar det hedder:*) 
„ Dette (at Gangene kun ere ædle paa Krydset) forholder 
sig visselig saaledes, og man kan med fuld Sikkerhed an- 
tage, at det vilde være forgjæves her at opsøge Sølv paa 
andre Steder. “ 
*) Nyt Mag. f. Naturv. Bd. 1 . pag. 9 5. 
