204 Theodor Kjerulf og Tellef Dahll. 
Længe før Commissionen blev nedsat, gjaldt ogsaa 
denne Sætning med fuld Bestemthed. Hansmann, som be- 
søgte Norge i 1806 — 1807, bemærker dog allerede, at denne 
Sætning ikke faar tages saa strengt; Gangene „thun sich 
auf,“ mener han, naar de komme ud af Fahlbaandet og 
blive uædle. 
Ogsaaa N. Mejdell bemærker,*) at den saa ofte paabe- 
raabte Regel ikke gjælder med mathematisk Nøiagtighed, 
og kan det ikke heller, da selve et Fahlbaands Grændse 
ikke overalt er saa skarpt, at man ved, hvor det ender, og 
hvor det begynder. 
Endelig har ogsaa Myntmester Langberg**) søgt at 
paavise, at de saakaldte Undersletter kunde have været be- 
hjelpelige til at føre Sølvet fra Sidestenen ind i Gangkryd- 
set. Processen skulde have udgaaet fra Contaktfladen mel- 
lem Gang og Fahlbaand o. s. v. 
Sætningen om Krydset hænger unægtelig sammen med 
de ældre Gangtheorier overhovedet, hvor Fyldning ovenfra 
nedad og alleslags Udsondringer fra Sidestenen af spille 
Hovedrollen. Navnlig hænger den sammen med Gangenes 
Forklaring som fremkomne ved lateral Secretion. Derfor 
have ogsaa fast Alle, som hos os skrev eller foredrog om 
Kongsberg været enige i en Ting, nemlig i Sølvets Flyt- 
ning fra Sidestenen, det er fra Fahlbaandene, ind i Gang- 
krydset. 
Med Sætningen om Krydset for Øie er man ogsaa 
virkelig nødt til at tænke paa Sølvets Flytning ind i Kryd- 
sene fra Fahlbaandene. 
Da imidlertid Gange saavel som Kiisimprægnation tyde- 
*) Nyt Mag. f. Naturv. Bd. 8. pag. 198. 
**) Nyt Mag. f. Naturv. Bd. 7. pag. 121. 
