212 
B. M. Keilhau. 
øen), 80-90° 0. og V. 6f, 0. 6, N. 5f, d. e. 0. (og V.) 
6 (N. 4J r.) e. M. ; videre opimod Mundingen af Qvalsund 
(nordlig paa Qvaløen), 60° N. 5§, 5, 5|, 4§, 5f-, d. e. N. 
5J (4l r.) e. M. — Paa Ringvads-Øen, som vi ikke betraadte, 
nemlig paa den østre Side af Qvalsund, ere Forholdene 
ganske vist de samme. Landet har ikke liden Høide, men 
viste, saavidt vi kunde see det i det temmelig taagede Veir, 
slet ikke Lofod-Formerne. Lofod-Formationen nordlig paa 
denne Øe (Gæa, 1. c.) maa tilhøre et lidet isoleret Feldt. 
Et Par Blokke saaes i Qvalsund af en rød Granit, 
maaske af Lofod-Bjergartens. 
15de Juni. Den sydostlige Deel af Qvaløen er paa- 
faldende jævnt fladhvælvet dog kanskee indtil 600 Fod høit 
Land. Sydkysten er mere klippig. Mellem Qvalnæs og 
Engenæs fandt vi den bestaaende af en ubestemt, dog nær- 
mest gneisagtig Bjergart, uden Skiktning, som meget godt 
synes at kunne høre til det store herværende Glimmerski- 
fer- Feldt, men og ved Overgange kan slutte sig til den 
Bjergart, vi fandt udbredt lidt vestligere nemlig om Greb- 
stad (allersydligst paa Qvaløen). Denne er ganske krystal- 
linisk-kornig, en jævn Blanding, hvori Feldspath er tydeligst 
udviklet, hvori den glimmeragtige Bestanddeel kun frem- 
bringer en meget tvivlsom Parallelstruktur, og hvori Horn- 
blende ikke mangler. Den er ganske uskiktet. 
De fleste fremmede Hullestene ved Qvalnæs og henad 
Grebstad, Glimmerskifer med Granater; ellers nogle faae 
af den samme røde Granit som i Qvalsund. 
16'de Juni. Mellem Vang og Skaarliodden, nordost- 
lig paa Senjen-Øe, charakteristisk Glimmerskifer, næsten 
uden Qvarts, nogle Lag med Granater, og med smaae ind- 
leiede Blokke af hvid og graa kornig Kalk, 80 — 90° S. 
2-J, 2f, 2|, 2|, d. e. S. 2f (lf r.) e. M. : hvilket syntes at 
