Reise i Nordlandene 1855. 
213 
made stadigen rundtom, og stemmer med den for observe- 
rede Skiktstilling sydlig ved Rødberg paa Fjordens Østside 
(Gæa, P. 290 og 304). Rødbergs røde Klipper saaes her- 
fra meget -godt; Graniten der er utvivlsomt en ganske iso- 
leret Udligger af Lofod - Formationen , og det da en af de 
mindste. 
Landet indefter mellem Lysbotn og Stønnæsbotn for- 
met omtrent som Qvaløen i SO. (see her foran forr. Side), 
men kanskee noget høiere. Qvaløens Vestpart nærmest ved 
Indløbet til Malangen heller ikke meget hoit og klippigt. 
Østlig ved Indløbet til Stønnæsbotn, det samme Glim- 
merskifer-Feldt som ved Skaarliodden, men der med Qvarts- 
skifer og Chloritskifer. Skikterne ere ogsaa her staaende, 
men have et bølgeformigt Løb; 80° V. llf, lOf, N. 12|, 
V. llf, d. e. Y, llf (10! r.) e - M - 
Yed Løgvig, 80° N. 5f, 5f, 5|, d. e. N. 5| (4f r.) e. 
M. Her raader en graa ret charakteristisk Glimmer-Gneis; 
deri enkelte, oftest endeel Fod efter det noget bølgede Strøg 
fortsatte Flammer af sort Hornblende, gjerne saa tynde, at 
de knapt fortjener Navn af Hornblendeskifer-Skikter; videre 
ogsaa Glimmerskifer i Gneisen, men deri især Masser af 
rød ganske charakteristisk Granit, af ingen anden Textur 
end reent kornig, altsaa slet ikke gneisagtig Granit. Alle 
disse Granit -Masser følge Strøg og Fald paa det Nøieste, 
ere ofte fuldkomne, langt fortsatte Leier, men vel oftere 
smaae Stokke, eller — hvor de befinde sig mellem bølget 
strygende Skikter af Gneisen — flammeformige Partier. 
At de aldrig udsende Ramificationer, og at Gneisen her 
slet ikke saaes med Granit-Gange, tør fortjene at mærkes. 
17de Juni. Excursion til Stønnæsbotn. 
Mellem Løgvig og Sand, Bjergarter og Sammenfore- 
