218 
B. M. Keilhau. 
keligen er udbredt didhen, til dette yderste Punkt i Vester- 
aalen. Men efterat være komne, gjennem Eids-Fjord, over 
Skjelfjord- Eidet, til Bredstrand paa Skogsøe (i Øxnæs), 
raaatte vi, efter nogen Venten, vende om formedelst et altid 
tiltagende Uveir. Hvad vi saae paa disse Steder, bekræftede 
bestandig Formodningen om, at liiin Formation der overalt 
udelukkende danner Fjeldgrunden, og at den ogsaa der op- 
træder ganske saaledes, som vi nu have lært den at kjende 
fra saa mange andre Punkter i dens store Omraade. Ved 
Bredstrand er Bjergarten en kornig Feldtspath med Horn- 
blende, undertiden lagdeelt , tildeels ogsaa med Anlæg til 
Skifrighed, 30° V. 7, 6|, S. 5|, 50° S. 5, 3f, d. e. 40° S. 
5|- (4 r.) e. M. 
2 den Juli. Paa Gimsøe, sydlig ved Kirken er den 
raadende Bjergart en fiinkornig Diorit-Bildning. (Om Lo- 
fod-Bjergartens paa flere Steder syenitiske Natur, see Gæa, 
P. 307). I den fitnkornige Diorit paa Gimsøe forekomme 
Gange af en grovkornig Diorit, samt Skiktpartier af en deels 
gneisaotig deels glimmerskiferagtig Bildning, som fandtes 
faldende 50° N. 1.2f, 80° N. 2J, 70° N. 2|, 80° V. llf, 
d. e. 50 — 80° N. ff (N. 12f r.) e. M. Nordlig ved Kirken 
erholdt H. for Faldet 30° N. lf (I2f r.) e. M. 
3die til 5 te Juli. Ved Qvalnæs, nordostlig paa Vest- 
Vaagøe, Gneis, 40° N. 2.f, 30° N. 5, 40° N. 2f ; d. e. 30 — 
40° N. 3 f (2§ r.) e. M. Men Bjergarten heromkring, om 
end altid hørende til Gneisbildningerne, er tildeels ganske 
uskiktet. 
Ved Henningsvær (udenfor Sydvestspidsen af Øst-Vaag- 
øe), utydelig skiktet, rødliggraa Gneis med Flammer af 
Glimmerskifer og Flornblendeskifer, faldende 40° 0. llf. 
30° S. 12, 30° 0. 10jj, 40° 0. Uf, 30° S. 12, d. e. 30— 
40° 0. llf (0. 10J r.) e. M. Paa andre Punkter ved Hen- 
