222 
J. C. Horbye. 
Dette bemærkes til fremtidig nøiere Undersøgelse , som jeg 
ikke har kunnet udføre. 
Den sedimentære Bjergart, hvori Gabbrofeldtet ligger, 
er paa begge Sider af dette opfyldt med talrige mindre 
Leier af den massive Bjergart, der ofte ere saa mægtige 
eller følge saa tæt paa hverandre, at man har vanskeligt 
for at afgjøre, om man befinder sig inden- eller udenfor 
det store Gabbrofeldts Grændser; selv fjernt fra dette støder 
man ideligt paa disse Leier vexlende med Glimmerskifer. — 
Paa Gabbroens Østside, østligt ved Thydals Hytte, synes 
flere af disse at være eoncentrerede til eet mindre Massiv- 
feklt for sig — en grovkornig Blanding af hvid Feldspath 
og Horn blende — der er udstrakt mellem Elven Nea 02 
Hekausberg; østenfor dette lille Feldt optræde atter de om- 
talte Leier paa vanlig Viis. 
Medens Bjergarten, hvoraf disse Leier bestaae, kan 
kables Grønsteen og Grønsteensporphyr , er man derimod i 
Forlegenhed for en passende Benævnelse for en anden Art 
af ieieformige Masser, der ligeledes optræde paa begge Si- 
der af Gabbrofeldtet om end ikke saa hyppigt som Grøn- 
stenen. Den tilsigtede Bjergart viser sig nemlig under saa 
forskjellige Former, at den med lige stor Ret kan tillægges 
flere Benævnelser, saasom Qvartsskifer, Hornsteen, Eurit, 
Gfanit. Den kan charakteriseres som en lvsfarvet og; oftest 
tæt Kiselbjergart , hvoraf kan fremgaae snart en finkornig 
Blanding af Qvarts og Feldspath, snart en charakteristisk 
Granit (f. Ex. paa Trælsaaskaftet). — Især mellem det større 
og mindre Massivfeldt finder man mægtige Leier af denne 
Art blottede i Elven Ledøljas Leie; det er Levningerne af 
et saadant Leie, der som en Ruin staaer tilbage ved Thy- 
dals Hytte, og som Xaumann omtaler; men isoleret som 
Massen nu staaer der, efterat den omgivende Skifer er bort- 
