224 J. C. Horbye. 
skal findes Kalksteen; min Vei faldt ikke saaledes , at jeg 
fik see den. 
I Nord for Grønsjø, mellem denne og Lauvøien, ligger 
et meget lidet Feldt af Serpentin med indsprengt og kry- 
stalliseret Magnetjern, Chlorit, bladig Talk, Talkspath og 
Grydesteen. 
Thydalen er rig paa Ertse; det gamle Sælbu-Yerks 
Drift, der begyndte 1713, var baseret paa disse. Ertsned- 
lagene høre til Fahlbaandenes Klasse. Paa begge Sider af 
Gabbrofeldtet og omtrent parallelt med dettes Grændser 
lobe mægtige Fahlbaand, hvori flere Gruber og Skjærp ere 
aabnede. Paa den klumpformige Masse af Skifer nordligt 
under Fjeldet Fongen, der er temmelig fri for Bedækninger, 
kan man bedst overbevise sig om Fahlbaandenes Mægtig- 
hed; paa en større Strækning her troer man at befinde sig 
paa gamle Rostepladse, og de løse Stene her ere sammen- 
kitteele med Metaloxyder til en særdeles fast Breccie. Da 
de før omtalte leieformige Masser i Skiferen næsten overalt 
ere at see i Nærheden af Massivfeldtet, saa er det naturligt, 
at Fahlbaandene altid optræde ganske nærved et eller andet 
af disse Leier; saavidt jeg mindes ret, er i alle de Gruber, 
som jeg har seet i Thydalen, enten et Grønsteensleie eller 
den hvide Kiselbjergart i Contakt med Ertsleiet; ofte op- 
træde begge sammen, idet den ene Bjergart danner det 
Hængende, den anden det Liggende for Gruben. — Noget 
som minder om Forholdene i Singsaas, hvor Glimmerskik- 
terne ere fahlbaandagtige, naar de ligge mellem de der saa 
hyppige Granitleier. 
De thydalske Ertse ere Kobber- Magnet- og Svovlkiis 
samt Zinkblende; Svovlkisen er undertiden krystalliseret 
(„Solhug“); i Gresli-Grube desuden krystalliseret Arsenkiis. 
Nær Ramfjeldgrube er gedigent Kobber fundet i et Qvarts- 
