302 
Om Jernertsernes Forekomst. 
hold, som man senere ikke har iagttaget. Den anførte Lo- 
calitet ved Frantsholmen er her aldeles afgjørende. 
Kalkspath-Gangene ere iagttagne i Mørefjær Grube som 
smale Drammer, der falde 45 — 47° mod S. og ere saaledes 
meget nær parallele. Man kan i dem (T. D. Nyt Mag. 8 
Bd. Pag. 233) adskille 2 Udviklingstrin, nærmest Sidestenen 
paa begge Sider brane, svagt jernholdige Krystaller (Tvil- 
linger af Skalenoéder R 4 ), og i Midten en ikke krystalliseret 
hvid, der fylder Mellemrummene. Undertiden føre disse 
Gange Qvarts og Kiis. 
Glimmerporphyrens , Granitgangens , Augitporphyrens 
samt Kalkspath-Gangenes relative Stilling sees af det med- 
følgende Vertikalsnit fra Mørefjær og Aslak Gruber (Pl. 5). 
Dette Grubekart viser tillige temmelig nøiagtigt Formen af 
Ertsmasserne mod Dybet, da i Aslak Grube i den senere 
Tid Ertsen er medtaget overalt med Drift erne, og i Gamle 
Mørefjær er rimeligviis det samme skeet. 
\ 
Paa H videb ergct, 
der er en Odde af Flaugstadøen østligst i Tromø-Sund, 
ligge nogle smaa Gruber, som man maaske kunde henregne 
til Næskilens forlængede Ertsdrag, men som i ethvert Til- 
fælde er afskaaret fra dette store Ertsdrag ved mellemkom- 
mende Gneis-Granit. 
Gangstenen er bruun Granat, som opsætter mellem 
gode Hornblendeskifere, der igjen paa 2 Sider ere omgivne 
af rødlig eller graa god Qvartsit. Gangstenen er udenfor 
Grubehullerne kun at forfølge i smale Kiler; den er gjen- 
nemsat af en svær Gang af skjøn Hornblendegranit, der 
bestaar af3 Feldspatharter, nemlig rød Orthoklas, hvid Oligo- 
klas og en smudsig graaviolet Labrador (?); videre af ravn- 
