332 
Om Jernertsernes Forekomst. 
Medens det indre store Granit-Feldt med sin Grændse- 
linie ytrer den overveiende Indflydelse paa Lagstillingen i 
det hele Terræn, kan ogsaa ved de mindre hist og her op- 
trædende Partier af samme Gneis-Granit — saaledes paa 
Halvøen mellem Riisoer og Kragerø, mellem Toke-Vand og 
Kiils-Fjord o. s. v. — totale Forstyrrelser bemærkes. 
Foruden den indre store Grændselinie mellem azoiske 
Stråter og Granit bemærkes ogsaa udentil, følgende Kysten, 
et tydeligt udpræget Granit-Drag mellem Kragerø og Tromø. 
Endvidere findes endnu et lignende mindre Drag, særskilt 
karakteriseret ved sin eiendommelige Beskaffenhed samt 
ved sin Ertsrigdom. 
Allerede Betraktningen i det Store tillader altsaa ikke 
at antage dette Skiferterræn for lutter paa hinanden liggende 
Lag i Linien fra N. V. mod S. O. Meget mere faar man 
allerede her Forestillingen om en brat og sammenpresset 
mindre mægtig Lagfølge, hvori vistnok dog det sydøstlige 
Fald hyppigst iagttages. 
Gneis-Granit med reen Granit,*) begyndende ved den 
paapegede Linie indenfor Kysten, er den samme, hvis Be~ 
grændsning mod Nord og Øst er angivet paa Oversigtskar- 
tet over Thelemarken (vide T. Dahll: „Om Thelemarkens 
Geologie, u Nyt Magazin for Naturvidsk. Bind 11). 
I Modsætning til dette eruptive Feldts enorme Ud- 
strækning, er det synligt paavirkede Skiferterræn ved Ky- 
sten, hvori de enkelte Stråter som oftest have antaget den 
Grad af Krystallinitet, som hver af dem ifølge sin oprinde- 
lige Natur havde, at betragte som et Stykke af ringe Bredde. 
*) Om disse Bergarters Natur maa vi henvise til, hvad vi før 
udførlig have udtalt i Afhandlingen „Om Kongsberg Ertsdi- 
strikt" og „Om Thelemarkens Geologi. “ 
