Ved Kragero. 339 
netjern med Gratnatfelsens Bestanddele er det Underord- 
nede. 
Disse Forekomster ere forresten fuldstændig af samme 
Slags; hvad der gjælder om Oprindelsen af den ene, maa 
ogsaa gjælde om den anden. 
Vi betragte denne Forekomst simpelthen som Gang- 
steen. 
Granatfelsens Blanding er overhovedet en meget basisk, 
men har øiensynligt ikke overalt været eensartet. Hvor der 
saaledes var tilstrækkelig Kiselsyre forhaanden til hermed 
at mætte Baserne, have vi Granat og Augit; hvor derimod 
Kiselsyrens Mængde var utilstrækkelig, maatte Overskuddet 
af Jernoxyd-Oxydulet udkrystallisere som Magnetjern. 
Smeltede kunne disse Masser have været; Leiestedets 
Blanding er netop en let smeltelig. For en stor Deel le- 
vere jo disse Leiesteder „selvgaaende“ Malm, der behøver 
intet Tilslag; og for den rige, rene Jernerts henter man 
Tilslag af Granatfelsen. Kunsten benytter altsaa netop for 
at frembringe Smeltningen Naturens oprindelige Blanding i 
Leiestedet. 
Det har længe været bekjendt, at Granat, Augit, Kalk- 
spath og Epidot ledsage de Arendalske Jernertser, men at 
den samlede Masse overalt har fuldkommen skarpe Grænd- 
ser mod Sidestenen, — at den forholder sig som en ganske 
abnorm fremmed Masse i den, — at den samlede Masse 
bærer en tydelig eruptiv Karakter, der ikke kan lignes med 
noget Mindre end de almindelige Trapganges, — at den 
indeholder Brudstykker af Omgivelserne; Alt dette har neppe 
staaet klart for Nogen og har aldrig med tilstrækkelig Styrke 
eller Documentation været udhævet i nogen af de mange 
fremsatte Theorier om disse Leiesteder. 
Da vi ved den første Dags Arbeide i denne Egn ind- 
* 
22 
