318 
Om Jernertsernes Forekomst. 
lung deutscher Naturforscher in Kiel. 1846. S. 281) til en 
almindelig gjældende Forklaring. Bischof opstiller Forch- 
hammers Sætning, at Augit ikke alene kan omsætte sig til 
Hornblende (Uralit), men ogsaa til Granat og Hornblende 
eller Hornblende og Magnetjern, og anvender Sætningen ti] 
Forklaring af hele Ertsforekomsten, specielt paa Thorbjørns- 
bo Leiested. 
I Analogi med denne Theori ansees de saakaldte sye- 
nitiske og granitiske Partier for at være Udskillelser af 
Gneisen. 
De forudskikkede Beskrivelser af Forholdene ville i og 
for sig være nok til at godtgjøre, at denne Theori ikke har 
factiske Forhold at bygge paa. Vi skulle bede fastholdt, 
at Straterne allerede vare forhaanden, da Gangstenen, eller 
Granatfelsen (Blandingen af Augit, Granat, Kalk, Magnet- 
jern) brød frem. At Granatfelsen virkelig er eruptiv, ansee 
vi for beviist, og vi henvise netop til Thorbjørnsbo som et 
Beviissted. 
Hvad de granitiske og syenitiske Udsondringer anga ar, 
da maa vi advare mod snadanne Betegnelser. Der 
er kun Granit-Gange forhaanden, ved Thorbjørnsbo netop 
skjønne og regel ma^ssige. De gjennemsætte baade Straterne 
og Gangstenen, og vi have paaviist, at Hornblende- Granit 
her er den hyppigste. Samme Substants, — Hornblende- 
Granitens, — skulde saaledes kunne udskille sig af to saa 
forskjellige Masser som f. Ex. en Qvartsit paa den ene Side 
og en i den Grad basisk Sammensætning som Gangstenens 
paa den anden Side. 
Bischof udhæver, støttet paa Iagttagelser af vidt forskjel- 
lig Slags , som et meget kraftigt Argument, Qvartsens Til- 
stedeværelse i Jernleiestederne og udvikler, at Qvarts ikke 
