352 
Om Jernertsernes Forekomst. 
Dagen. Reent Magnetjern angives her at ligge indesluttet 
i en Skal, der skal være en Blanding af Gneis med Gra- 
nat, Epidot og Amphibolit, og denne Blanding atter 
at ligge i Gneisen. Videre afbildes granitiske Ramificatio- 
ner som udgaaende fra Mag ne tjernet og ta bende 
sig i Gneisen (Pag. 17 r.). Jernets Krystallisation har 
været samtidig med Gneisens, som selv synes at være 
krystalliseret under høi Temperatur o. s. v. 
Men ved Siden af disse Paastande, som mangle ethvert 
factisk Grundlag, anseer Daubrée Leiestederne for at have 
været i en oprindelig smeltet Tilstand, — eu Paastand, som 
vi for en bestemt Klasse af Ertsnedlag tro fuldstændig godt- 
gjort ved de foreliggende Forholde, saavel i Stort som i 
Smaat. Han gjør opmærksom paa Tilstedeværelsen af Frag- 
menter, indlagede selv i kulsur Kalk og Talk. 
Daub rées Opfatning af Solberg Gruber ved Næs er 
denne: Magnetjernet har her en Omgivelse af meget kry- 
stallinsk Syenit, hist og her Pegmatit. Ertsen danner i 
disse Bergarter store næsten vertikale Lindser, forenede ved 
laterale Aarer, og Bergarten, der danner Ertens Matrix, 
taber sig umærkeligt og bliver steril i Gneis. 
Vi kunne ikke i denne Beskrivelse opfatte Solberg- 
Dragets meest karakteristiske Regel. 
I. Durocher (Annales des Mines IV serie, torae XV. 
Paris 1849) siger, at Jernet optræder i Gneis-Strater, som, 
naar Feldspath mangler, gaa over til Glimmerskifer, og som 
undertiden indeslutte Kalkbænke. Formen af Leiestederne 
er en regelmæssig, flere af dem forekomme som lindsefor- 
mige Plader, indleiede i Gneisen. Saadanne ere Thorbjørns- 
bo, Langsev og Næskilens; Solberg og Klodeberg have 
derimod en mere uregelmæssig Begrændsning. 1 Horizontal- 
retningen ende de som en Kile, eller kløfte sig. 
