354 
Om Jern erts ernes Forekomst. 
Mineraler (gangues) har kilet sig ud ved et bestemt Dyb, 
og i disse faa Tilfælde kunde man betragte Kileformen som 
en Forgrening, adskilt fra dybere liggende, maaske atter 
jernførende Fortsættelser ved en Sammensnøring. Han 
gjør opmærksom paa, at lignende Udvidelser og Sammen- 
snøringer finder Sted ved Graniter og plutonske Masser 
overhovedet, og at ogsaa disse derved kunne komme til at 
optræde tilsyneladende isolerede. 
Af alle de nævnte Forfattere, hvortil vi maatte have 
føiet flere, hvis ikke yderligere Vidtløftighed skulde have 
ført os for langt fra vor egentlige Plan, er Durocher den, 
hvortil vi kunne slutte os nærmest. Det forekommer os, at 
han har vidst at sigte det da forhaandenværende Material 
bedst, idet han har faaet en Deel af de værste Urigtigheder 
heldigt udskilte af den store Masse af Iagttagelser, hvortil 
han ogsaa uden Tvivl under sine Reiser i Norge selv maa 
have føiet de bedste og for ham mest overbevisende. 
Arendals, Tvedestrands, Krageros, Langos Mineraler, ord- 
nede efter deres geologiske Forekomst. 
Vi have i det Foregaaende leilighedsviis søgt at con- 
statere den geologiske Forekomst af disse Mineraler, som 
blandt Mineraloger gjerne gaa under Betegnelse „fra Aren- 
dal o. s. v.“ Vi ville her i Form af Lister ordne, hvad 
der i denne Retning kan udsiges med Bestemthed, og skulle 
derfor blot opstille dem som henhørende til Straterne, As- 
pasiolithlaget, Gneis-Granit, Gabbro, Fahlbaand, Gangsteen 
(d. e. Granatfels, kornig Kalk etc.), Pegmatit, Hornblende- 
Granit, Carbonatgange, Amphibolitgange, Kalkspathgange. 
