Notitser om det errat. Phænomen l Lofoten, etc. 27 
nndersøgte, var jeg dog kun eetsteds saa heldig at linde aldeles 
bestemte Furer; men da disse fandtes paa en mod Øst stærkt 
liældende Stodside, er det dog sandsynligt, at det aldeles normale 
Stribestrøg paa dette Sted vikle falde noget mere vestligt end 
V. 9§, som observeredes. 
Det her omhandlede Phænomen har altsaa i det Hele taget 
samme Physiognomi ved Kysten paa denne Bredde som i Lan- 
dets sydlige Egne; Forskjellen er kun den, at Mærkerne af en- 
hver Art i det Nordlige, især i nogen Afstand fra Fastlandet, 
optræde mere rudimentære, idet de synes at være enten ligesom 
kun paabegyndte, eller ogsaa for største Delen senere udslettede, 
medens de derimod i det Sydlige bære alle Præg af Friskhcd og 
Fuldendthed. 
Denne Mærkernes større Utydelighed i Lofoten i Forbindelse 
med Rullestenenes Sjeldenhed kunde nu vistnok ved første Be- 
tragtning foranledige den Mening, at disse Ølande virkelig ikke 
have været saa stærkt paavirkede af Friktionen som andre Dele 
af Landet, og at navnligen de groveste og tungeste Dele af Ma- 
terialet ikke have kunnet naae over den brede og dybe Arm af 
Havet, som skiller Øgruppen fra Fastlandet; Havbankerne uden- 
for — maaskee Deposita fra Friktionstiden — bestaae ogsaa 
som oftest af Hullestene af det mindre Slags *). Imidlertid vil 
man dog snart see sig nødt til at opgive denne Mening, naar 
man bliver opmærksom paa den Grad af Afskuring og Tilrun- 
ding, som de fremspringende Klippepartier dog paa flere Steder 
have været udsatte for, og som virkelig tildeeis har formaaet at 
frembringe Stodsider med saa tydelig Uddannelse, som man kan 
vente hos en haard og granitisk Bjergart. Dette viser nemlig, at 
0 Forhandl. ved de Skand. Naturforsk, 4de Mede. Pag. 257. 
