Aarsagen til Mærkernes større Utydelighed ikke maa søges deri, 
at Materialet var uskikket eller Kraften for ringe til at gjøre 
denne „Lapidarskrift“ lige saa tydelig lier som andetsteds. Men 
at disse Stødsider trods den voldsomme Paavirkning, de øien- 
synligen have lidt, dog mangle de finere Mærker, Politur, Ridser, 
ja endog Striber, giver et Vink om, at den grovkornige Bjerg- 
art her har lidt under en ualmindelig stærk Destruktion, foraar- 
saget maaskee ved den idelige Afvexling af Tørhed og Fngtighed, 
som Beliggenheden langt ude i aabent Hav maa fremkalde. 
Den Yderflade, som Klipperne havde paa Friktionens Tid, blev 
udentvivl i Tidens Lob afskallet og bortvasket, og saaledes gik 
ogsaa Politur og Striber tabt ; kun den almindelige Tilrunding i 
det Store, som liiin Katastrophe gav Klipperne, er endnu kj ende- 
lig, og de faa stribeformige Mærker, hvis Retning endnu kan 
bestemmes, ere kun de sidste Levninger af større Furer, som 
oprindeligt vare dybe nok til at kunne taale en Afskalning af 
Klipperne uden ganske at udslettes. 
Med Hensyn til den Mægtighed, som de erratiske Masser 
kunne have havt paa dette Strøg, er det allerede anført, at 
Mærker efter dem paa Senjen ere observerede indtil 800 Fod 
o. H., og Intet er her iveien for at antage, at de findes i et 
end høiere Niveau. I selve Lofoten derimod havde jeg ikke An- 
ledning til at soge Mærkerne i nogen betydelig Hoide over 
Havet, og maaskee vilde det ogsaa have været forgjæves, efter 
Fj eldenes Yderformer at dømme. De rene Alpeformer ere de 
almindeligste i Lofotens Fjeldbygning, og hvad enten nu disse 
Former ere fremkaldte ved Destruktioner senere end Friktions- 
tiden, eller de ere mere oprindelige, saa liave de dog nu, med 
sine vertikalt riflede og ligesom kjæmmede Fjeldsider, med sine 
skarpt tilskaarne, ofte taarnformige Contourer, som oftest Intet 
tilfælles med Formerne af Fjelde, der indtil en betydelig Hoide 
