Om Dannelsen af de uskiktede Bjergarter. 
37 
Saadanne Iagttagelser blev i Tydskland, hvor de dengang 
vare nye, Stodet til en Omvæltning, som Leopold von Buch 
først senere, længe tilbageholdt af Pietets- Iiensyn, vovede at 
gjennemfore. Men som det gik v. Buch, saaledes gik det Fler- 
tallet af Werners Disciple. Da de kom udenfor Werners Hori- 
zont Sachsen, betraadte de andre Lande og blev disse Landes 
Børn. D’Aubuisson forandrede Anskuelser i Auvergne, Brochant 
de Villiers i Savoyen, Humbolt i Amerika o. s. v. 
Den plutonske Retning som Anskuelserne saaledes tog, er 
derfor ingenlunde at betegne som „Stuetheori 44 ; det var Theorier, 
som hentedes lige ud af Naturen, og som udviklede sig paa na- 
turlig Maade med Nødvendighedens Gang. 
Længe efter at Basaltens neptunske Oprindelse var draget i 
Tvivl, beholdt endnu Graniten sin Plads. v. Buch og Hauss- 
mann besøgte Norge i 1807 og 1808. I deres Skildringer ser 
man endnu Werners Elever. Graniten var dem vistnok over- 
hovedet endnu den ældste neptunske Dannelse; Norge opviste 
kun det paradoxe Tilfælde, at Granitdannelsen ,, endnu engang 
der havde gjentaget sig i Overgangstiden 44 . Af denne Grund 
lagdes ogsaa megenVægt paa, at Graniten syntes dem indleiet 
mere end over leiet. Christianiateritoriet blev efter dette Besøg 
berømt, v. Buch havde erklæret Egnen for rig og interessant, 
for den vigtigste i hele Norden. Debatten førtes en Tid om 
Granitens Plads. Da Pladscn ikke længer viste sig at være 
den gamle, som man havde troet sikker, kom ogsaa Oprindelsen 
med i Stridssporgsmaalet. 
Den samme Strid om Pladsen fornyedes i Tyrol , hvor Ma- 
zari Percati havde erklæret, at Graniten ved Pedrazzo laa over 
secundær Kalksten. Leopold v. Buch, Humboldt, Marachini, 
Trettenero o. Fl. ilede derhen. Man stredes om Graniten virke- 
lig var overleiet eller om den var underleiet. De Kjendsgjer- 
ninger, som skulde blive en fornyet og fremadskridende Viden- 
