40 
Th. Kjerulf. 
somhed i Skandinavien ophørt (IV 258). Trapmasserne bleve 
altsaa opskudte i forskjellige Perioder. De ere i Skaane og 
Norge yngre end Overgangslagene, som de gjennemsætte, men 
ældre end Kridt- og Liasdannelser, hvori intet Spor af dem fore- 
kommer (V 155). 
Lagenes Omstyrtning, Forandring og Sammenblanding med 
plutonske Bjergarter (yngre Gran it, Porphyr, Syenit, Trap) viser 
sig tydeligst i Dalarne og især ved Chr istianiafj orden. 
Hvor derimod Overgangslagene endnu ligge i horizontal Stilling 
eller næsten horizontale som i det sydlige Sverige, der have saa- 
danne Udbrud enten ikke fundet Sted efter deres Afl eining eller 
ikke ucLøvet lignende Kraftytring (V 153). 
Berzelius, Brogniart og Hisinger fandt i Hunneberg og Kin- 
nekulle, hvor, som bekjendt, Trappen ligger øverst over Over- 
gangslagene, denne sluttende med en knudret slakket Flade ned 
mod Alunskiferen, hvilken var bleven graa og ha ard og først 
paa 6 Fods Afstand igjen havde det sædvanlige Udseende. Og 
ved Bortførelsen af de engang sammenhængende udbredte hori- 
zontale Lag, siger Hisinger videre, var det netop Trappen, som 
har beskyttet de under den liggende Lag for ogsaa at afrives. 
Overgangslagene vare blevne overgydte og belagte med Trap 
hist og her, før end Denudationen foregik. Deraf de nu isole- 
re de Bjergkuller. 
I Alt dette ånde vi de plutonske Anskuelser saaledes som 
de efterhaanden mer eller mindre paatrængte sig de Fleste. 
Hisinger holder sig imidlertid mest til Trappen som til den 
af de hidhenhørende Bjergarter, hvis vulkanske Natur maatte være 
mest indlysende. 
Hovedmomenterne i den plutonske Theori ere her angivne: 
Trappens, Porphyrens og Mandelstenens vulkanske Natur, Fyld- 
ningen af Revner (Gangene), Udbredelsen fra dem i større Mas- 
ser, Bestemmelsen af Tiden for saadanne Massers Frembrud, 
