Om Dannelsen af de uskiktede Bjergarter. 
43 
selv erkjende, at disse var og blev en Anstodssten for Trans- 
mutationen. 
§ 11 . 
Ogsaa Nauraann, som besøgte Norge paa samme Tid som 
Hisinger, erkjendte den basaltlignende Karakter af Porphyren 
langs Kysten ved Holmestrand, og erindrer Breislaks Ord, at 
den pyroxeniske Trap er nær beslægtet med Basalt en. Naumann 
studerede Porphyrmassernes og Granitens Leiningsforholde og 
erkjendte, at Porphyrmasserne ofte fuldkommen svarede til Be- 
grebet af Leier, paa andre Steder vare de irregulære og 
paa de fleste Steder gangformige (Beitrage I 2). Han stu- 
derede Granitens hyppige Ramificationer ind i Sidestenen (I 31). 
Han erkjendte, at Porphyr og Syenit — trods de ulige ydre 
Forholde — dog efter sit Yæsen (altsaa ehemisk forstaaet) havde 
været identiske (I 14), og det Træffende i v. Buchs bekjendte 
Ytring (Reise I 139): ..Porphyren er kun en til hoieste Finkor- 
nighed sammenfalden Syenit, og denne en Porphyr, hvor Bestand- 
delene ere uddragne til synlig Størrelse. 4, 
Saavel denne v. Buchs som Naumanns lignende Bemærkning 
bringer Syenit og Porphyr — altsaa de store Syenit- — og de 
store P o r p h y rmasser — i en afgjort Forbindelse. Bernærk- 
ningen er rigtig, den har stadfestet sig saavel ved geologiske 
som chemiske Undersøgelser. Men Syenit og Gr an it masser lobe 
saaledes i hinanden, at disse igjen neppe geologisk kunne skilles 
(uagtet den chemiske Forskjel ved dem er meget vel betegnet), 
og saaledes impliceredes Spørgsmaalene om disse Bjergarters 
Dannelsesmaade i hverandre — Basalt med Porphyr •— Porphyr 
med Syenit — Syenit med Granit. 
§ 12 . 
Med Alt dette bliver dog Naumann i sine „ Beitrage’ 4 (eller 
1824) staaende ved Uforklarligheden af disse Forhold. Han fri- 
stedes til at tro, at Den, som vilde forfægte en vulkansk Op- 
