46 
T h. Kjem i f. 
Skorpedannelse, som var Granit. Lyell lader denne første Til- 
stand uafgjort. Saa langt tilbage bebove vi heller ikke at gaa. 
Lyell skiller sig deri fra de tidligeie Vulkanister, at han søger 
at vise, hvorledes ikke alene ,, Lavaer”*, rnen ogsaa Porphyr, 
selv Granit endnu kan dannes. Granit udgjør ikke een sam- 
inenhængende Formation hverken fra de ældste eller fra de yngre 
Tider, men er optraadt tiere Gange til forskjellige Tider. Dette 
er for nærværende Tid et uimodstodeligt Faktum. 
LyelFs bekjendte 4 Klasser af Bjergarter, aqveous, plutonic, 
voleanic og metamorphic, danne i den chronologiske Tabel 4 
Paraleller. De vulkanske Bjergarter i egentlig Forstand ere cfe 
superficielle Masser af de platonske Dannelser, eller ere de egent- 
lige Udgydelser. De platonske Bjergarter i egentlig Forstand 
ere derimod de i stort Dyb paa almindelig vulkansk Maade dan- 
nede ; de inetamorphiske endelig ere de i Nærheden af disse plu- 
tonske Masser paavirkede. Vi kunne nu iagttage, hvorledes de 
vulkanske dannes for vore Øine o: kun hvorledes de udgydes. 
Ikke saa med de plutonske, ligesom vi heller ikke faa de egent- 
lige vulkanske Hær der selv at se. Disse hlottes først med 
Tiden ; vi se de plutonske Bjergarter blottede forst ved de 
svundne Tiders Arbeide, ligesom ogsaa de vulkanske Hærder fra 
vor Tid engang ville blottes; thi med Tiden skifter det Dybe 
med det Hoie. 
Lyell fremsatte i 1833 sine Anskuelser om de plutonske 
og inetamorphiske eller med et Ord om de hypogene Dannelser. 
Egentlig var Huttons og Plaifairs Anskuelser fra 1788, 1795 og 
1802 de samme. I Lyeils „Elements u hndes flere Anvendelser 
af denne Theori paa Christiania-Territoriets Bjergarter. 
§ 15. 
Forst og fremst er denne Lyeils Skjelnen meliem voleanic 
og plutonic rocks at mærke. 
De første falde sammen med de saakaldte trapp-rocks. 
