48 
Tli. Kjemi f. 
Sammensætning, i Struktur, som i chemisk Masse-Indhold, i Lei- 
ning, i Indflydelse paa Nabomasser begrunder den. 
§ 17. 
Vi skulle nu se, hvorledes Lyell anvender denne vulkanske 
og plutonske Theori for disse Bjergarters Vedkommende i Chri- 
stiania - Territoriet — paa Gangene, paa de store Porphyrmasser, 
paa de store Syenit- og Granitmasser. 
1) Hvad Gangene angaar, da paapeger han deres Sam- 
menhæng med større Masser, deres Struktur, deres indesluttede 
Fragmenter, deres forskjellige Ind virkning paa Sidestenen. 
I Christiania - Territoriet har Lyell ikke udtrykkelig paavist 
Samm enhængen mellem nogen Gang og en større overfladisk 
udbredt Masse. Derimod erindrer han om de Profiler, som Ky- 
sterne af Sky viser. Her ser man baade de opstigende Trap- 
gange og de overgribende Masser øverst (TI 216). 
Trapgangenes Struktur ere ligesom Lavagangenes. De 
ere mest krystalliniske i Midten paa Grund af at Afkølingen der 
foregik langsommere. Exempler paa dette Forhold ere der nok 
af i Christianiadalen. Lyell omtaler den syenitiske Gang paa 
Næsoddens Spidse (II 217). som paa Siderne ledsages af en 
Art ,, Grønsten A Denne Grønsten er efter Lyell kun den for- 
skjellige Form (bedre Modification , thi en Blanding maa vel være 
ment), som Syenitmaterialet har antaget i Contact med Næsod- 
dens Glimmerskifer; thi et afrevet Brudstykke af denne Urskifer, 
som findes indesluttet i Gangmassen, viser sig ogsaa omgi vet af 
en smal Rand af Grønsten. 
Fremmede Fragmenter i Grønstengangene ved Sorgenfri 
(II 218) vise Gangenes Oprindelse fraDybet; thi derfra stamme 
Fragmenterne. Et saadant F orhold siger Lyell, „is by no means 
uncommon“. Han har heri fuidkommen Ret. 
Med Hensyn til de Virkninger, som saadanne Gangmas- 
ser have udøvet paa Sidestenen, da gjør Lyell opmærksom paa, 
