Om Dannelsen af de uslviktede Bjergarter. 
53 
granitisk, jo volumineusere Massen var. Lyell tænker sig her 
Kiselsyren ikke indkommen i saadanne Masser, han tænker sig 
den udskilt som Quarts af den Masse, hvori den allerede før i 
tilstrækkelig Mængde var tilstede. 
Det er disse „Euritporphyrer 44 , hvorom man for en stor 
Del med Ret kan paastaa, at de ere interponerede mellem Over- 
gangslagene. Leopold von Bucli troede i Begyndelsen, som be- 
kjendt, at Graniten selv var interponeret mellem de samme Lag 
ved Christiania — et Forhold, som Udgiveren af Gæa med fuld 
Ret benægtede. Men Udgiveren af Gæa søgte i Transmutatio- 
nens Aand at vise, hvorledes disse Euritporphyrer udviklede sig 
til Granit, alt eftersom de optraadte mægtigere. 
Euritporphyrernes Forhold var derfor af de, der tiltrængte 
en streng Undersøgelse. Det har vist sig, at Lyells „Euritpor- 
p hyrer 44 virkelig ere af to Slags — Oligoklasporphyrer, der 
ikke kunne blive til Granit, men kun til en graa Syenit, og 
Quartsporphyrer, der hænge sammen med Granitmasserne og selv 
ere identiske, med Granit. 
De store Granitmasser selv tænker Lyell sig, som allerede 
anført, dannede dybt i Jordens Skorpe og derefter blottede ved 
Elevation og Denudation. At baade Elevation tildels maaske 
endnu tinder Sted, og Denudation i stor Maalestok har fundet 
Sted i Norden, derpaa er der nok af Beviser. 
Endelig taler Lyell ogsaa om de Virkning er, som Gra- 
niten har udøvet paa de omgivende Overgangslag. Vi mærke os 
atter her, at Lyell taler om liaardnede Skifer, ikke saameget 
om kiselrige Skifer. „Sometimes they resemble jasper 44 (II 
402). Fra Gæa Hefte I anfører Lyell det Forhold, at „nearer 
the granits the schist often contains crystals of liornblende, which 
are even met with in some places for a distance of several hun* 
dred yards 44 . 
Dette sidstnævnte Forhold kunde kun opklares ved strengere 
