58 
Th. Kjerulf. 
at selve Stofferne dannedes, men de førtes fra Bjergarterne inl 
i Kildevandet ved Gfalvanisme. Veien for Eftervisn ingen af de 
chemiske Forandringer i Bjergarterne var derved tydelig nok 
paavist. Det havde ligget meget nær at forsoge at gjennem- 
gaa Bjergarternes „Udvikling“ ad denne Vei. I 1810 laa imid- 
lertid den naturphilosophiske Vei endnu altfor populær ved 
Haanden. 
§ 24. 
Heferstelis . 
En anden Geolog, som før TJdgiveren af Gæa, ogsaa. øien- 
synlig paavirket af Steffens, har sogt at paavise visse Bjergar- 
ters Dannelse af andre, er Ke f er stein; men han sluttede sig 
dog mere til en plutonsk Side. 
Kef ers tein, som i 1820 havde vist, at Basalt med de be- 
slægtede Masser Klingsten, Trachyt, Trass etc. vare vulkanske 
Dannelser, søgte 1829 og 1831 i „Deutschland geognostisch- 
geologiseh dargestellt u (VI & VII) at vise, at Gfranit, Porphyr 
og Basalt vare ved Jordens indre Kræfter opstaaede af strati- 
ficerede Bjergarter — mange Graniter og Porphyrer af 
Skifere og Overgangslag — Tyrols røde Porphyrer af 
den derværende røde San ds ten. Denne Udvikling af krystal- 
liniske Masser hang altid sammen med „Aufblahungen und Er- 
hebungen“. I 1834 søger han (Naturgeschichte des Erdkorpers) 
at udvikle, hvorledes Basalt, Porphyrer og Graniter ere „pyro- 
typiske“ Masser, opstaaede ved Omdannelse af allerede engang 
forhaandenværende Flotslag „durch die inneren Thåtigkeiten der 
Erde“ — eller han ansaa dem dog for mere plutonske eller hy- 
pogeue Bjergarter. 
§ 25. 
Yon Becheiis Hritik over Uæa- Norvegica. 
I Gæa, Heft. I, er den Paastand fremsat, at alle de i Chri- 
stiania- Territoriet optrædende uskiktede Bjergarter (enkelte 
