66 Th. Kj er u 1 f. 
in den daraus abgeleiteten Folgerungen ein Irrthum vorhanden 
sein muss. u 
Da von Dechen selv repræsenterer plutonske og vulkanistiske 
Anskuelser, og det lier er Stedet — efter Gjennemgaaelsen af 
de før nævnte Punkter — fremdeles at holde disse plutonske 
Anskuelser mod Transmutationen, maa det nærmere omtales hvad 
denne von Dechens Anke gaaer ud paa. Der ligger i den enten 
Kredsgang i selve Slutningen eller selve lagttagelse r- 
nes Urigtighed. 
Af den geniale Udgiver af Gæa Heft. I — et Yærk, der 
lider under Gjennemforelsen af en streng Consequents — skulde 
man vel ikke vente Kreds i Slutningen. v. Dechen gjør der- 
for denne Forfatter Uret i Beskyldningen for Kredsgang. Ud- 
giveren af Gæa erklærede nemlig, at Lerskifer gaar over (om- 
vandles) til Granit, men ogsaa Gneis gaar over (omvandles) 
til Granit. Deraf følger vistnok ikke, som v. Dechen paastaar, 
at ogsaa Gneisen (selv en omvandlet Skifer) blev til et Produkt 
af de samme forsteningsførende Skikter, som over leie den. 
Endnu engang gjør von Dechen Udgiveren af Gæa Uret 
ved følgende Raisonnement: Paa Grændsen af Skifer og Granit 
optræde Contaktmineralerne. Disse ere altsaa et Stadium af 
Omvandlingen. Og virkelig synes dette undertiden at have været 
Gæas Mening. Men i det samme Stadium, maa jo ogsaa den 
videre udviklede Granit have været. Altsaa den hele Stræk- 
ning, nu indtaget af Granit, har bestaaet af disse Mineraler! 
Eller ogsaa: Contaktgrændsen (o: disse Mineraler) har successiv 
gaaet gjennem den hele nuværende Granitstræknmg. 
Dette har vistnok ikke været Gæa’s Mening. Der staar 
p. 125, at Contaktmineralerne, haard Skifer, Marmor etc. kun 
ere „den svagere Fortsættelse af det, som foregik, hvor Granit 
dannedes“. Her er aabenbart den Forestilling udtrykt, at For- 
andringen eller Omdannelsen, Transmutationen, udgik fra Punkter 
