Om Dannelsen af de uskiktede Bjergarter. 
67 
i de Distrikter, som nu ere Granit og som for vare Skifer etc., 
og at de sidste svage Bolgeringe af det vækkende Stod til denne 
gaadefulde og aldrig opklarede Proces betegnedes som en Grændse 
med Contaktmineraler og Contaktdannelser. — Der ligger her 
den Paastand: Skifer (og Kalk) blive forst til Granit. Granit 
indvirker dernæst igjen paa de tiloversblevne Skifer (og Kalk- 
sten) og forandre dem ved Contakten. Trækkes det Første fra, 
som aldrig har været bevist, saa er det Sidste rigtigt, naar her 
Silicificationen trækkes fra. Hvad der da bliver tilbage af Argu- 
mentet (F) ved Hjælp af Contaktmineralerne mod vulkanistiske 
Anskuelser bliver til et Argument ligesaameget for dem. 
§ 34 . 
Vistnok har von Dechen, idet han udtalte ovennævnte Anke 
— Kredsgangen i Slutningen — i Tankerne summeret alle de 
Forvandlinger, som Gæa ved Overgange angiver: Kalksten dels 
til Gronsten og basaltiske Trapdannelser, dels til Marmor — 
Skifer til Kiselskifer, Hornsten, Hornstensporphyr og Granit — 
Granit og Syenit atter til de rødbrune Porphyrer — disse Por- 
phyrer paa den ene Side til Sandsten, paa den anden Side over- 
gaaende til Basalt og Grønsten o. s. v. 
Yed Forudsætningen af alle disse Overgange bliver Theo- 
rien i egentligste Forstand „flexible u (Elie de Beaumont). Intet 
er farligere end den Slutning af to Bjergarters tilsyneladende 
lithologiske Overgang at uddrage deres genetiske Sammenhæng 
- — eller genetiske Identitet. En Mængde Bjergarter flyde ved 
Grændsen paa mange Steder tilsyneladende i hverandre, Øiet kan 
ikke overalt udse sig Gændsens bestemte Linie. En Mængde 
blande sig ogsaa med hverandre, uden at derfor deres Oprindelse 
er den samme. — Lerskifer og Kalkstene, for at tage det forste 
og simpleste Exempel, ere paa utallige Steder knyttede til hin- 
anden ved saadanne Overgange ved Blanding. Dog vilde 
man feile meget, om man antog deres identiske Genesis. Ler- 
5 * 
