68 
Th. Kjerulf. 
skifer er mest paa mekanisk V ei opslidt og afsat og hærdet 
Slam. Kalksten derimod er resulteret ved Organismers Yirksom- 
hed, vegetabilske og animalske, som har -udfældt Kalken af den 
Oplosning, hvoraf den ellers kun ved en enorm Fordampning 
kunde bundfældes. 
§ 35. 
Der er en overordentlig stor Forskjel mellem en Sammen- 
blanding paa Grændsen af to Bjergarter og en virkelig fuldstæn- 
dig Overgang fra den ene til den anden o: den enes Udvikling 
af den anden. Serpentin til Exempel udvikles saaledes maaske 
af Gabbro, men derimod ikke Granit af Gronsten eller Basalt. 
Yi tinde en herhenhørende træffende Bemærkning af N. B. Møl- 
ler (Mag. f. Naturv. YIII 266) om den „Overgang“ som i Egnen 
ved Langesundsfjord synes at tinde Sted mellem Basalt og Gra- 
nit eller Syenit: „ Naturen udvikler Syenit af basaltiske Bjerg- 
arter, eller om dette Udtryk klinger for paradox, der 
kan i Contaktpunkterne ingen skarp Grændse trækkes 
mellem Syenit og Basalt. 
Den anførte Anke af v. Deehen maa altsaa nærmest betegne, 
at Kjendsgjerningerne fremfor Alt atter maatte gjennemgaaes. 
Der spurgtes i geologisk Henseende fremdeles efter Massernes 
Formforhold, Gangene, L eining en o. s. v. 
§ 36. 
Om Massernes Formforhold bemærkede Gæa, at Porp hy- 
rer og Gronsten skulde især optræde i Gange, Eurit i Leier, 
Syenit og Granit i uregehnæssigt sig forgrenende Masser. Nogle 
Bjergarter skulde omgive sig med de stive Former, begrændse 
sig med plane Flader o. s. v., andre med de uregelmæssige lia- 
mificationer. Saaledes skulde Hornblændebjergarter (Gronsten, 
Aphanit o. s. v.) adskille sig fra Feldspathbjergarter (Granit, 
Syenit o. s. v.) — Denne Paastand kan ikke eftervises. Yi finde 
Gronsten i smaa Kupper. Yi finde Qvarzporphyren, som er 
