70 
Th. Kjerulf. 
Vi erindre her, hvorledes den Bjergart, der bedækker det be- 
kjendte Meissner’s Øverste, længe gik for Grønsten; den skulde 
bestaa af Feldspath og Hornblænde, og Grønsten gjaldt dengang 
for et neptunsk Nedslag fra Secundærtiden. Men C ord i er viste, 
at denne Bjergart bestod af Feldspath, Augit og Titanjern, og 
at den aldeles stemmede overens med nogle af Auvergnes gamle 
Lavaer, basaltiske ligesom Meissners. 
Siden her en kuppeformig Dannelse — - Meissners Basalt — - 
er nævnt, kan ved samme Leilighed en af de mange Kupper 
erindres, som ogsaa optræde i Christiania- Territoriet. Syenitmas- 
sen i Sølvsbjerg ansaa Udgiveren af Gæa for et stort Nyre, 
som „sandsynligvis“ sammentrækker sig og derfor vel ophorer 
ganske i et ringe Dyb (Gæa p. 37). Den skulde paa den 
Maade være isoleret i Skiferne. Hvis det kunde bevises om en 
Kuppe som Sølvsbjergs, at den var virkelig en isoleret Klump, 
da vilde dette være et Argument for Transmutationstheorien — 
naar man satte chemiske Hensyn tilside. Men denne Kuppe 
hænger sammen med Gange i Dagen, som kunne forfølges — 
ligesom Ullernaasens røde Gange. Dernæst tillader Analogien 
med andre Kupper ikke at antage, at denne ganske ophører i 
Dybet. I Druidensten ved Kirchen i Eifel, i Ziegenkopf am 
Habichtswalde, har det ved Udbrydning af Fjeldet vist sig, at 
disse Kupper hænge sammen med Dybet ved en „Stilk“. Da 
Stoller og dybere Skjærpningskanaler ere kostbare, kan man 
imidlertid ikke paa ethvert Sted tilbagevise Tvivlen paa denne 
v 
Maade. 
Det svageste Punkt i Transmutationstheorien — forudsat 
at de øvrige Punkter ikke paa geologisk Vei kunde afklædes sin 
Styrke — bliver Gangenes Dannelse. Hvorledes kan, naar 
en og samme Gangmasse gaar uforandret gjennem Skifer af alle 
Arter, gjennem Porphyrer, gjennem Gneis — hvorledes kan den 
være opstaaet ved XJdsondring eller ved Contraction af Sidestenen? 
