Om Dannelsen af de nskiktede Bjergarter. 
71 
Gæa erindrer om Skystriberne og om gaadefulde Spændinger. 
Men disse Gangmasser fore endog Brudstykker fra Dybet. 
I Transmutationens Aand maatte derfor saadanne Gange, 
som fore virkelige uimodsigelige Brudstykker af Gneis, være frem- 
pressede nedenfra som en „Moya“ — en Akt, hvortil der ikke 
er den fornødne Analogi forhaanden, og som neppe vil finde sin 
Forklaring uden hos Al ber ti, der forudsætter store Hulerum i 
Jordens Indre, fyldte medYand, Slam, Gaser etc. (Albertis Ha- 
lurgische Geologie). Bischof bemærker om disse Albertis Hule- 
rums-Hypotheser: „Hypothesen, die keine audere Basis als die 
Einbildungskraft ihrer Autoren haben, und gegen chemische und 
physikalische Gesetze anstossen, konnen kein Gegenstand der 
Widerlegung sein. (Lehrbuch II VI p. 1673). 
I Grønstengange ere ogsaa Syenitfragmenter hyppige. Af 
Gæa (I 40) synes det at fremgaa, at saadanne Syenitpartier 
dannes i Grønstenen selv. Analysen gjør her Udslaget, den 
kan paavise Syenitens Sammensætning, disse Fragmentere Sam» 
mensætning og Gangmassens Sammensætning. Ved de mærkelige 
„Gangbildninger“ ved Barnekjern, hvor Melaphyr (saakaldt „Horn- 
stenporphyr“) fører Brudstykker af Vettakollens lyse Syenit, maa 
ogsaa Analysen gjøre Udslaget. 
§ 38. 
Som en Art Contaktdannelse ved Gangene anføres i Gæa 
øgsaa de „Saalbaand a af Gronsten, som ofte findes ved de røde 
syenitiske Gange. Der var ovenfor Tale om et saadant Forhold 
paa Næsodden, og her er maaskee virkelig et Saalbaand for- 
haanden. I de allerfleste Tilfælde er derimod intet virkeligt 
Saalbaannd forhaanden, men en Krydsning af forskjellige Gange. 
I Gæa I 49 beskrives en tydelig Krydsning eller Gjennom- 
skjæring. Paa et saadant Sted laa den Tanke nær: Ere ikke 
fast alle Saalbaandene selvstændige gjennemskjærende og yngre 
Gange? — Disse Gangforhold opfordrede altsaa til et nøie 
