76 
Th. Kjerulf. 
i Ætnas Historie). — Lavaen forholdt sig i Mægtighed til Gra- 
niten som Lavaens Virkning til Granitens Virkning. Det er des- 
uden bekjendt, at supermarin Lava flyder ikke i en fortlobende 
overalt smeltet Strøm, men vælter sig frem i en Slakkesæk. 
Slakkerne baade over, mnder og paa Siderne hindre snart en stærk 
Indvirkning. Man kunde ellers vende Argumentet om og sige: 
Lava har ved Ætna ikke kunnet smelte Is ; altsaa Lavaen har 
ikke flydt. 
§ 45 . 
Angaaende de Forkislinger, som skulde have fundet Sted i 
Territoriet som Contaktdannelse, gjøres (II 231) opmærksom paa 
flere Forkislinger, hvor ingensomhelst Hedevirkninger har været 
Aarsagen — f. Ex. de forkislede Træstammer i Oolith. — Ki- 
selsyre har her lidt efter lidt, Partikel efter Partikel, fortrængt 
den organiske Materie. Paa samme Maade ere gamle Pæle, 
nedrammede i Floder, fundne forkislede. Den i Flodvandet vist- 
nok i ringe Mængde opløste Kiselsyre har ogsaa her lidt efter 
lidt fortrængt den organiske Substants. Hundreder af Pseudo- 
mophoser vise den samme Tilgang. Paa samme Maade maatte 
Forkislingen af Straterne i Nærheden af Granit være foregaaet 
— ikke ved uforklarligere Proeesser. „Som en muligvis væsent- 
lig fremhæves den Omstændighed, at de Masser, hvorved Silici» 
ficationerne øiensynligt bevirkes, selv ere meget kiselrige. Ved 
dette beskedne Resultat er dog et Standpunkt naaet/ (II 232). 
Men denne Forkisling var en Formodning, og UndersøgeL 
serne stadfæste ikke denne Formodning. 
§ 46. 
Resultatet bliver derimod med Hensyn til disse Contakt» 
virkninger, at de for sig alene ikke kunne bruges som Ar» 
gument mod eller for Nærheden af plutonske Masser. Høist 
træffende er derfor den Bemærkning (II 232), at „om man end 
viser hen til mange Steder, hvor Silicificationer foregik ved py- 
