Om Dannelsen af de uskiktede Bjergarter. 
77 
rogene Bjergarter, da er det ingenlunde derfor sagt, at disse be- 
virkedes ved Hede“. Vi kunne Hgge til, at heller ikke Kal- 
kens Forvandling til Marmor kan — for sig alene — anføres 
som Bevis paa Hedevirkning. 
§ 47. 
Men hvorledes skulle vi tænke os de store Omdannelser af 
de store Masser? 
Til de for Gfeologerne mærkværdigste Substantser, hedder 
det (Gæa I 121), horer Jernkisen og Kiseljorden paa Grund 
af den Villighed, hvormed de synes at frembringes. Jernkisen 
findes ofte som Contaktdannelse og har sandsynligvis ogsaa som 
saadan igjen bevirket Formationens Lerskifer-Leds Omdannelse 
til Alunskifer. Den især i Alunskifer, ogsaa i Kalkstenen, fore- 
kommende Jernkis forraader sig øiensynlig som en i de allerede 
afsatte Masser ved stille Processer senere foregaaet Ertsdan- 
nelse (I 7). 
Med Jernkisen i Alunskifer forholder det sig saaledes: Den 
mellem Slam raadnende Tang (som indeholder svovlsur Kali) 
udvikler Svovlvandstofgas, og derved fældes det forhaandenvæ- 
rende Jern i Slammet som Svovljern, der samler sig i Concre- 
tioner. Tangens vegetabilske Stof er forkullet i Alunskiferen, og 
dens Gehalt netop af Kali og Svovlmetaller er det, som gjør 
den skikket til Alunberedning. Her fødes altsaa ingen Jernkis, 
hvis Materialer ikke for var i Massen. — Paa lignende Maade 
sker Jernkisens Dannelse i Kalksten og paa tusinde Steder for- 
uden netop paa Contaktlinier. Ogsaa ved de vulkanske Efter- 
virkninger, ved Fumarollerne, dannes imidlertid denne Jernkis. 
Heller ikke Kiselsyre fødes i Stenen. Men hvis Skifer skulde 
transmuteres til Granit, maatte enten Kiselsyre fødes i Skiferen 
eller Kiselsyre maatte tiltræde udenfra. I begge Tilfælde døm- 
mer Analysen; thi den maatte kunne paa vi se Kiselsyren. — 
De smaa Snore og Drammer af Qvarts i Skiferne, som saa ofte 
