80 
Th. Kjerulf. 
havde det mest udstrakte Bekjendtskab til alle Englands og Rus- 
lands siluriske Formationer, i hoieste Maade opfordre til en streng 
Undersøgelse af Territoriets Forholde, fordi han i dem ingen 
Argumenter fandt mod de plutonske Theorier. 
§ 51. 
Naar Murchison bemærker om de bands and dykes of por- 
phyritic- and greenstone rocks, som ere hyppige (ligesom fast 
overalt) mellem Hadeland og Ringeriget: „they are seen in some 
places to cut through, and in others to throw up into domes 
the silurian strata“ — da maa vistnok ved det Første (cut 
through) dykes være ment, som skjære ofte snorlige gjennem de 
foldede Lag, ved det Sidste derimod (throw up into domes) for- 
nemlig bands eller leieformige Masser (Oligoklasporphyr), som 
ofte løbe i Midthnien af Foldningerne — ligesom ved Klækken og 
Houg paa Ringeriget (og paa utallige Steder), „every little ridge 
being characterised by a nucleus of such rock.“ (p. 471). 
§ 52. 
Bekjendt er de to nævnte Forskeres Paastand om en For- 
andring af Christiania - Territoriets ældste Skifere , Alunskiferne, 
til en egen Art Gneis (egentlig vel en Glimmerskifer) ved nogle 
Steder paa Grændsen af Urgneisen, navnlig paa to specielt 
omhandlede Steder, ved „Bugten“ under Egeberg og ved Akershus. 
Forsaavidt denne Paastand om en Metamorphose er knyttet til 
den Paastaud, at eruptiv Grønsten paa begge Steder har bevirket 
den, maa den her berøres. 
Murchison har omtalt Forholdet i Quarterly Journal 1845. 
Forchhammer har paavist Overgangen nærmere ved Analyser i 
samme Journal 1844 og i Kongl. Danske Vidensk. Selskabs 
Forhandlinger. Forchhammer nævner kun Bugten, Murchison 
ogsaa Akershus Fæstningsklippe, hvor F. ikke har været. Paa 
begge Steder er enten virkelig Alunskifer eller andre siluriske 
Skifere , forvandlede til en Gneis o : en sinudsig, bladig, til- 
