82 
Th. Kjerulf. 
res, livor det gjælder at vise den Gang, som den videnskabelige 
Udvikling i foreliggende Spørgsmaal har taget. 
Biscliof søger som bekjendt fra et rent chemisk Standpunkt 
at forsvare den vaade Dannelse eller Omdannelsesakt for de fleste 
Bjergarter. Han har nedlagt sine Argumenter i det store, just 
sluttede, Værk „Lehrbuch der chem. und phys. Geologie u , og 
man har rigtignok paastaaet, at dette Værk har gjennemgaaet 
fast ligesaa mange Metamorphoser som de Bjergarter og Mine- 
raler, det omhandler. Men netop heri, at Forfatteren stadig paa 
Undersøgelsens Vei udvikler sine Anskuelser, og ikke er bange 
for at tage dem tilbage, naar nye Undersøgelser nøde ham dertil, 
maa vi se den. rette og trygge Vei — nemlig lagttagelsens, 
Experimentets og Erkj en deisen s Vei. 
De trachytiske Lavaer, hedder det (II. 7. 2250), ere utvivl- 
somt af ildflydende Oprindelse. Saaledes som disse Lavaer en- 
gang virkelig udflød i ildflydende Masser, saaledes kan man og- 
saa begribe det samme om Graniterne. Da de (p. 2342) i 
Sammensætning stemme saa nær med Graniter og besidde en 
ligesaa liøi Kiselsyregehalt, saa kan Muligheden af, at ogsaa disse 
ere optraadte som ildflydende Masser, ikke betvivles. Den store 
Strengflydenhed, som Biscliof før satte som Argument mod Gra- 
nitens Dannelse paa pyrogen Vei, „taber sin Vægt som Argu- 
ment“. Den Beredvillighed , hvormed Biscliof erkj ender dette, 
maa paaskjønnes, naar man erindrer, hvor heftigt han med dette 
Argument netop gjorde Ud fald mod Plutonismen (II. 3. 739 o. f.). 
Men saaledes som Trachytporphyr - Lavaer størknede som 
amorphe Masser og forstørstedelen endnu optræde som saadanne(P), 
saaledes vilde ogsaa uden Tvivl de smeltede Masser, som senere 
blev Granit, været størknede som amorphe Masser. 
§ 54. 
Fordringen maa altsaa stilles derhen, at man maa søge at 
