84 
Th. Kjerulf. 
Ordenen af disse Mineralers Krystallisations-Tendents. Quartsen 
kunde nemlig, antager han, holde sig oplost saa langt under sit 
Smeltepunkt ved den Egenskab, som man kaldte „surfusion“, og 
som i Svovlet havde en Analogi. — Af Scheerers Theori, hvor 
Vand spiller en saa stor Rolle, fordrede derimod Durocher Til- 
stedeværelsen af de vandholdige Silikater, Zeolitherne, i Graniten. 
§ 57. 
Hvorfor er der ingen Blærerum i Granit? svarer Scheerer. 
Fordi Trykket var for stort. Og hvorfor er ingen Zeolith i 
Graniten? Fordi Zeolither dannes, hvor Betingelserne for deres 
Dannelse ere tilstede, hvor der er ringe Quartsmængde, megen 
Kalk og en vis Mængde Alkali. Dette er jo de gunstige Be- 
tingelser for Zeolithens Dannelse i de basaltiske Bjergarter. Men 
Granit har ikke de to første Betingelser, den har megen Quarts 
og fast ingen Kalk. — Derimod i Zirkonsyenit fra Christiania- 
Territoriet — der er Zeolith hyppig, fordi den atter indeholder 
ingen Quarts og megen Kalk. 
Udtrykkelig anvendt paa Christiania- Territoriets Forholde 
finde vi ikke meget hos Scheerer. Han antager (Neues Jahrbuch 
f. Min. 1851 p. 287), at Graniten i Sætersdalen, der ligesom 
Christiania-Territoriets Granit er yngre end „Urgraniten“, har gjen- 
nembrudt og disloceret Gneisskikterne, og blandt de Steder, han 
opregner, hvor Gneisbrudstykker findes i Granit, nævner han 
ogsaa et paa Trondhjemsveien 1 Mil N. for Christiania. At 
Granit indeholder saadanne fremmede Brudstykker, er nu et be- 
kjendt, ikke sjeldent Faktum. 
§ 58. 
En nyere Hovedretning af disse Spørgsmaal kan altsaa be- 
tegnes som den, at man som Geolog er nødt til at anerkjende 
Granit ens eruptive Natur (Naumann, Studer, Vogt), at man 
