Geologiske Forholde i Kongsbergegnen. 343 
steengangene, som synes at tilhøre en yngre Formationstid, 
er medtagne i Beskrivelsen. Hvad der i tidligere Skrifter 
har været fremført til denne Egns geologiske Karakteristik, 
forudsætter jeg som bekjendt og springer det derfor for 
største Parten over eller nøier mig med kun i Forbigaaende 
at berøre det. 
Man finder i denne Egn en Samling af krystalliniske 
Silikatbjergarter, deels skiktede og skifrige, deels uskifrige. 
De første fremstilles almindeligviis som en Række af pla- 
deformige, paa Høikant stillede Fjeldpartier. Dette i høi 
Grad anskuelige Billede er imidlertid ikke ganske naturtro, 
det vækker Forestillingen om en større Regelmæssighed og 
en større Udstrækning efter Strøgets, slutningsviis da ogsaa 
efter Faldets Retning end der i Virkeligheden findes. Det 
er visselig vanskeligt med Bestemthed at afgjøre , hvad 
der skal forstaaes ved et Skikt, især ved disse Bjergarter, 
om hvis Oprindelse man endnu kun har Formodninger; thi 
hvorledes man end bærer sig ad, kan man dog ikke und- 
gaa, naar man vil bestemme, hvad et Skikt er, at tage 
Hensyn til Danrielsesmaaden. Enkelte sikkre Holdepunkter 
for Bestemmelsen lade sig imidlertid dog ogsaa linde ved 
de heromhandlede Bjergarter. Saaledes tør jeg vel antage, 
at man ikke kan henføre til et og samme Skikt to eller 
flere Partier af Fjeldgrunden, selv om de ligge hinanden 
noksaa nær, selv om de er noksaa smaa, naar deres Sam- 
mensætning er væsentlig forskjellig (f. Ex. Gneis og Horn- 
blendeskifer) og naar en skarp Grændse existerer mellem 
dem. For ikke at lade JSToget ubeviist skal jeg forsøge at 
begrunde denne Forudsætnings Berettigelse, saa ligefrem og 
uomtvistelig den ogsaa kan synes: Til Begrebet om Skikt- 
ning hører unegtelig, at man tænker sig en suksessiv Dan- 
nelse, saaledes at det ene Skikt er fremkommet før det 
