344 
N. Mejdell. 
andet og ikke alle paa engang, og ligeledes at Materialierne 
i ethvert enkelt Skikt har dannet eller afsat sig, om just 
ikke momentant, dog nogenlunde samtidigt. Saaledes kan 
vistnok et og samme Skikt komme til at bestaae af forskjel- 
ligt Material, f. Ex. i den kalkholdige Leerskifer, men hvis 
jeg i et Parti tinder udelukkende eller dog overveiende 
Leerskifer, i et tilgrændsende Parti blot Kalksteen, saa vil 
jeg vanskelig kunne vægre mig for at betragte dem som to 
forskjellige Skikter, især hvis Grændsen mellem begge er 
skarp , selv om der ikke tinder nogen egentlig Diskon- 
tinuitet Sted. Jeg seer ikke, hvad der er iveien for at 
overføre dette Raisonnement ogsaa paa de metamorphiske 
Bjergarter; thi hvad Aarsag man end vil tilskrive denne 
Metamorphisme og hvorvidt den end kan være gaaet, saa 
kan man dog ikke ant age, at den er uafhængig af den om- 
dannede Masses oprindelige Beskatfenhed. Naar man altsaa 
i en metamorphoseret Skifer tinder to lagvise Partier, for- 
skjellige i petrographisk Henseende og skarpt adskilte, saa 
er der al Grund til at antage, at de ogsaa i sin oprindelige 
Tilstand har dannet to forskjellige Skikter. Kan man gaa 
ud fra dette som givet, saa vil man snart tinde sig nødsaget 
til at opgive den vedtagne Idee om den store Regelmæs- 
sighed og den betydelige Udstrækning af Skikterne i Kongs- 
bergegnen. Det midlere Strøg, om jeg saa maa kalde det, 
eller Hovedretningen af Skikternes Længdeudstrækning , er 
vistnok paa forholdsviis meget betydelige Distantser saa 
temmelig uforandret, men Skikterne selv har snarere en paa- 
faldende ringe end en paafaldende stor Udstrækning. Deres 
Mægtighed er meget variabel, fra nogle Linier til flere 
Favne, de udkile sig i Almindelighed meget snart, de bugte 
sig særdeles hyppig, undertiden ombøies de og løbe endog 
tilbage i sig selv. Man træffer ogsaa mere og mindre fuld- 
