350 
N. MejdelL 
meligt uden at fordre absolut Vished, saa bliver det vel om- 
trentelig Følgende: Hvis en klastisk skifrig Bjergart gjen- 
nemsilres af Vand og ved dettes Indvirkning efterhaanden 
forandres og udvikler sig til Krystallinitet, saa maa det vist- 
nok kunne indtræffe, at den oprindelige Tendents til Deel- 
barhed i tynde Plader eller Skiver ved denne Proces vil 
blive endnu stærkere fremhævet, og ligeledes hvis Metamor- 
phosen foregaar paa den Maade, at Massen ved Hedens Ind- 
virkning kommer i en halvsmeltet Tilstand, saa er det mu- 
ligt, at ogsaa i den derved udviklede Krystallisation Retnin- 
gen af den oprindelige Skifrighed vil kunne gjenkj endes. 
Og paa hvilkensomhelst anden Maade Metamorphosen maatte 
foregaa, maa man vel fremdeles kunne tænke sig Mulighe- 
den af det Samme. Men der er al Grund til at antage, at 
i alle tre Tilfælde ogsaa det stik Modsatte vil kunne ind- 
træffe, nemlig at ethvert Spor af den oprindelige Skifrighed 
vil kunne udslettes ved Metamorphosen. Fremdeles er det 
tænkeligt, at Skifrighed ved Metamorphose vil kunne frem- 
komme i en Bjergart, hvor den slet ikke tidligere har exi» 
steret; thi Lovene for Krystalliseringen og Krystallernes 
Grupperingsmaade under forskjellige Omstændigheder er al- 
deles ikke saa tilstrækkelig efterforskede, at man kan siges 
at have mere end en ganske fragmentarisk Kundskab i den 
Henseende. Jeg tror nu at have beviist, hvad jeg har sagt, 
at man slaar ind paa en meget vanskelig Vei, naar man ved 
Skifrigheden vil lægge Phænomenets Aarsager til Grund for 
Begrebsbestemmelsen, og jeg drister mig til at tilføie, at 
man ikke synes at have gjort sig rigtig Rede for de for- 
skjellige Omstændigheder, som herved maatte komme med 
i Betragtning. Den gamle Fremgangsmaade gjør ikke saa 
store Fordringer. Den bestaar deri, at man kalder Bjerg- 
arten skifrig, naar den virkelig viser sig at være skifrig. 
