38 
svara sin bestammelse och foga troligt ar att den n&gonsin 
formatt varna en seglare for klippornas grannskap. Da man 
ser den lilla bjeUran och hor dess svaga ljud, ar man na- 
stan fallen for att tro att man skamtar med oss, men en 
blick pa forsta sjokort vi fa tag i ofvertygar oss om att vi 
verkligen befinna oss infor „the fog bell“ och vi hapna af 
beundran ofver de storartade uppoffringar har blifvit gjorda 
for sakerstallande af sjomannens lif, till undvikande af skepps- 
brott och dyrbar egendoms forstoring. Sedan vi af oboarna 
erhailit den upplysning att inskriptionen P G. Brodd 1814, 
hvilken vi lasa inhuggen i klippan straxt nedanom bakens 
ostra vagg, utgor namnet pa den man, som uppfort baken 
och aret da detta skett, begifva vi oss ater ned till var bat 
Vandrande pa de emellan de ratt talrika byggnaderna sig 
slingrande gangstigarna, upptacka vi uppspikade ofver ing&n- 
gen till stugorna ett och annat fartygs namnbrade, bevisande 
att afven har lefver ett raskt och hurtigt folk, redo att 
for medmenniskors raddning djerft satta sina egna lif P* 
spel. Efter att ytterligare hafva egnat en stunds uppmark- 
samhet at de otaliga fiskredskap, som framfor hvarje stuga 
aro upphangda till torkning och kastat en blick pa det kaos 
af bryggor och batar, som garnera stranderna, bjuda vi on 
farval, styra farden till socknarnas mer centrala delar och 
invanta har storfiskets slut. 
Detta intraffar i slutet af September och da skynda 
alia att forvandla sin fangst till klingande mynt. Hvad man 
ej kan afyttra i Abo, fores till Helsingfors, Reval och Stock- 
holm, fran hvilka resor man atervander forst i slutet af Ok- 
tober. Harunder hafva de hemmavarande haft fullt upp at 
gora med slagt och fyllt tunnor och kar med kott for d® 
stundande vinterkampanjen. Hosten fornotes forofrigt under 
fiskande med not och nat, saval efter abbor och g»d<& 
