41 
„Tack for supen, som vi fick, 
Han gick lustigt neder, 
Gjorde magen i godt skick, 
Styrkte alia leder. 
Men ingen dager lyser an, 
Fast stjernorna p& himmelen de blanka“. 
«di draga derp& till en annan gard. S& fortgar man byn 
till anda. Pa eftermiddagen uppspikas vid taklisten af nastan 
^arje stuga ett sirligt utskuret kors, pa det alla makunna 
56 ltt j u Ifreden och julfrojden rader derinne. 
For gammal och ung ar julen en frojdefull tid. Nu 
^ er en hvar skadan igen for alia under hosten utstandna 
wbaranden och modor. Kalaser och dansstugor aflosa 
mrandra julen om. D& r&kar ungmon liter sin hjertevan, 
m med v ® rens vind for att „pldja boljan bl&“ och gossen 
^gerhurtigt om med sin raska tos. Men gladjens dagar 
m Snda> n^jugundedag Knut, ar jul ut“, sager ord- 
men ilia vore det om den ej dansades ut. Knutdagen, 
^staafton ar dansen ock s& liflig, gladjen $k uppslup- 
’ mom man endast under denna dag af &ret egde ratt att 
julen 
omsorger och helt och h&llet hangifva sig kt nojet. 
“ slut, begynner &ter allvarligare varf. Vin- 
ttl/Cl dUYdlLigdiC Yttii. T Xii 
X u s ^%gge och salskytte taga nu tiden i ansprak. 
. er afven skepparena gora upp sina rakenskaper, 
^ . Ut fart ysens yinst och forlust och da rakenskaperna 
an lednin railSliade &rets P rocent er utdelas ar detta ater 
da r a Stor Sladje, festlighet och dans, men s& stun- 
bistra o l * a * ° r ° ocb ^ekymmer. Isynnerhet ftro tiderna 
% nu ^ TSamma f6r def yngre slagtet, ty lasforhoren 
gaml Sm • ^ ed beklamdt hjerta nalkas m&ngen 
kar eil ’ VaDlige ’ ba ™kare pastorn eller den barske kloc- 
en allt lyckligen ar ofverst&ndet aro ock alia s& 
