46 
Nu stundar for henne en brSd tid. Da hon forsta 
g&ngen aflagger besok hos fastmannens foraldrar m&ste hoi 
gifva dem hvar sitt par strumpor och hvar sin skjorta for- 
fardigade af henne sjelf. Afven lit taimannen skulk In 
forfardiga skjorta, strumpor och vantar i gengald for del 
hedersbesvar de unga tu fororsakat honom. Inom kort ut- 
tages lysningen till aktenskap och da denna forsta gfoga 
blifvit afkunnad begynnte hon att „ga i brudstuun“. Utstyrd 
p& det grannaste med fingrarne fullsatta af guldringar knade 
af vanner och bekanta, och forsedd med ett stort dynvar, i 
hvilket „brudstuug&fvorna“ skola samlas, antrader hon sis 
vandring. En aldre gift man af brudens slagtingar vidtalas 
att s&som n brudfoljare a blifva henne foljaktig. Sedan hah 
ikladd hagtidsdragt och hog hatt, infunnit sig hos brudei 
ofverlemnades at honom ett stort paraply, hvarigenom fflfl 
ville utmarka att likasom paraplyet skyddar mot regn, si 
skaU ock brudfoljaren utgora brudens skydd under benaes 
brudstuvufard. 
Saiunda utstyrde vandra de hela socknen igenom, 
ut och g&rd in uppsamlande brudstuvugMvor, hvilka eft* 
hvar och ens r &d och lagenhet utgbres af ull, lin, bomulls- 
gani, larft, m. m. d. Vanligen var dynvaret forsedt med en 
bred s. k. mellanspets p§. det de erhallna gafvorna till es 
del ma blifva synliga for undrande blickar. Pa hvaije stalk 
skulle brudfoljaren fora ordet och mojligen saga nM oJ 
kvickhet for att roa folket. Da han deijemte p& 
alia stallen undfagnades med en sup, larer hans upptradan^ 
langre fram pa dagen, mangengang hafva varit ratt tragi' 
komiskt. Att ej ga i brudstuu ansags som hojden ^ 
hbgmod. 
Tiden gar och brollopet tillstundar. Sasom naffi^ 
firades de vanligen pa sensommaren eller hosten efter ^ 
