130 
uttalas med samma ljud, som motsvarande svenska konso- 
nanter. Ett for begge m&len eget medljud, hvilket icke har 
n&gon motsvarighet i hogsvenskan, ar det s. k. tjocka /, 
hvarjemte i Houtskars dialekten antraffas ett vekt V och 
N^gra af dessa konsonanter ma har blifva fdrem&l for sarskilda 
anmarkningar. 
d s&som slutljud efter en vokal bortlemnas ofta t. ex: 
(Korpo & Houts.) bra sv. brod, me med, mala m^lad, 
skapa skapad, sta stad. 
Nagong&ng tillsattes afven d s&som slutljud och delta 
ehuru en konsonant redan forut afslutar ordet t. ex. 
(K. & H.) heimand sv. hemman, laJcand lakan, dderbM 
plogbill, cerild aril. 
g och k uttalas i begge dialekterna h&rdt, d& de sti 
framfor harda vokaler, framfor konsonanter eller i slutet af 
orden t. ex.: 
(K. & H.) gd sv. g&, glam glomma, go god, grat gr^ta, 
gdrd (Houts. gal) gard, Ulder kail, MwJklint, kr&ko kraka, 
kudda (H. kody) ko, Mm kom, rdk hitta, skapa skapad, $$ 
sok, talg talg, varg varg. 
Da g och k sta framfor veka vokaler, hafva de i Hout- 
skar ett lent ljud (j eller dj och tj). I Korpo bibehaUade 
afven i detta fall sitt harda uttal, t. ex.: 
(Korpo) ge (gifva), (Houts.) jdvo. 
geitij\g (geting), jetting. 
gdjsp (gaspa), jdjsp. 
rdgin (ragen), radjiri. 
km (kora), tj&r. 
skynd (skynda), stjynd. 
skdru (skara, subst.), stjdru. . ^ 
Understundom hor man dock i Korpo dessa me# 
uttalas omvexlande hardt och vekt. Saiunda far man bora 
