165 
Tjdri\gens vmvstdl. 
He vd em gdx\g en gobb , som bodd tisammans me tjdrr\- 
Jf * sm i et torp i sJcogin. Int vd nu gobbin sjolv dv he 
mt igtogast stage fast no tylckt ’« vcel for htid an tjarr\gen 
iawes vd on igtisfasast o vitl&sast mdnsa han hadd sitt i 
titt Uv. Alder bind on gara ’w ti Idgs. AUti vd e sldje for 
9®in ti SdU om. 
Em ddg nar gobbin ham heim fr&n arbeite sitt i sh!~ 
f® e ater ndntif\g , som gobbin tylckt an int vd vili jdrt. 
To morska 'n opp sc sd ’w blei regdlt arger o hmvd tel at 
fyb\gen sin: Bed ti nu forryckt an tu alder ska huna gdra 
ti Idgs , fast tu Mr kontant ii\ga anna ti tank pa. Jenn 
heim, tu , me htindren i kors nwr som jdg ti tit 
^ •Wf 0 trdsar o sliter en hum o sdn to ’» kornber heim 
*® r ’ n iara forargtils ti si o hor ttig . Moheh, sdger tjdrr\gen, 
Md ska tu ix\ga §dU mtig far tu, som heila ddgin rdnnder % 
o alder sir Mr myky o va ja hdr ti gdra jtir heim. 
Gum mans vafstol, folksaga. Det var englng en gubbe, som 
. d * “ €d 8iD ^ mma i ett torp i skogen. Icke var nn gubben si ofver 
J «g, men icke for ty tyckte han att hans gnmma yar den lataste 
c okmmigaste menniska han hade sett i sitt lif. Aldrig knnde hon 
Ti!? 1 "™ m lagS * AUtid hade ^ bten nS g ot att bruroma 6fvW - "" 
1 ag D5r ^ bben iom hem frau sitt arbete i skogen, yar det ater n&got, 
® nbben tyckte att ej var rigtigt gjordt sa som det hade bordt goras. 
*^6 ban U pp och blef dngtigt ond samt utbrast i fSrebr&elser mot 
y, N ° g fir det bra fOrunderligt att dn aldrig skall kunna gora mig 
benffi 88 ’ eh0ni du har rakt ingenting annat att tSnka pa. Har sitter du 
^ 1064 handerna * k °rs, medan jag Sr nte pi arbete och tralar och 
80111 en bund och sedan da man kommer hem, kan man ej 
f6rar ^ a «g Sfver allt ditt gorande och latande. Jasa, sSger 
^ 4Ct 8ia11 du f6rebr& mi g ® r » du > Bom bela dagen 
” Ute 1 sko 8 en och aldrig ser hum mycket och hvad jag har att 
