86 
omfattade pä sidorna af prothoracis framhörn; clypens är genom 
en fin sutur tydligt afsatt ifrån pannan, dess sidor ej dilaterade, 
hvarigenom antenn-skaftet blir fritt. Mandiblerna på insidan mot 
spetsen 3-tandade. Prothorax är vid basen betydligt smalare än 
coleoptera, i framkanten lött urbugtad. Elvtra äro försedda med 
10 ända till spetsen fortsatta, puncterade strior, och en afkortad, 
belägen emellan l:a och 2:a dorsal-strian. Abdomen är plattkull- 
rig, hos hannen försedd med ett 6:e ventralsegment. De medlersta 
höfterna ligga snedt mot medellinjen och äro i spetsen hopstö- 
tande. Tibierna äro fintaggiga, med starka sporrar, insidan af de 
4 sista benens tibier och tarser försedd med långa cilier. Låren 
äro vid basen klubblikt dilaterade, så att de nästan blifva allångt 
päronformiga, de bakre skjutande något öfver kanten af täckvin- 
garne. Epimera mesothoracis ligga nertill invid höfterna; det för- 
sta benparets höftpannor äro nästan slutna. Hannarne hafva på 
framtarserna 2:a och 3:e lederna dilaterade, pä undre sidan med 
en filtartad beklädnad. 
Genus Berosus Leacii. 
Hydrophilus Gyll. 
Palpi maxillaves articulo ultimo penultimo fere duplo 
longiore. Clypeus lateribus sinuatus. Mesosternum ante 
coxas intermedias carina alte elevata instructum. Femora 
basi pubescentia. 
Kroppen är högt hvälfd på öfre sidan, med svag metallglans, 
af en om vänd t äggrund form. Pannan baktill med en svag köl; 
clypeus på sidorna framför ögonen urbugtad. Maxillarpalpernas 
sista led är nästan dubbelt sä lång som nästsista. Mesosternum 
har en kort, men starkt upphöjd köl framför mellanhöfterna. De 
främre låren äro vid basen, de bakersta ända till midten (int pu- 
bescenta. De lelva i stillastående vatten, vid vexternas rötter. 
1. B. Inridus : Obovatus, gibbus, luridus, capite protho- 
raceque subtiliter carinatis, disco nigro-teneis ; elytris 
profunde punctato-striatis, interstitiis punctatis. Long. 
2 lin. 
Mas: abdominis segmento 5:o apice bispinoso. 
Er. Käf. d. Mark. L 205. 1. Muls. Palp. 100. 3. 
Dytiscus luridus Lin. Faun. Sv. 767. 
Iiydrophilus luridus Gyll. Ins. Sv. I. 115. 4. 
Förekommer ej talrikt, men är sannolikt utbredd öfver hela 
Skandinavien. 
2. B. signaticollis : Obovatus, convexus, luridus; capite 
prothoracisque lineis duabus approximatis, aeneis; ely- 
