136 
äro af hornartad consistens. Framhöfterna stöta tillhopa med spet- 
sarne, bakhöfterna äro äfvenledes vanligen hopstående, sällan skilda 
åt af ett smalt mellanrum. Tarsernas leder omvexla i antalet,, men 
är lika hos båda könen, vanligen äro de 5-, sällan 4- eller 3-le- 
dade, stundom äro framtarserna 4- men de bakre 5-ledade; dess 
klor äro enkla, alldrig sågade eller tandade. 
De lefva till större delen af rof, men förtära äfven i upplös- 
ning stadda organismer. De flesta finner man i spillning, många 
uppehålla sig i ruttna svampar, under mossa, stenar, nedfallna 
löf och under barken af träd, andra träffas endast på fuktiga stäl- 
len och flera lefva endast i myrornas samhällen. 
Den mest förvandta serie är onekligen Clavicornes , inom livil- 
ken Silpha och Mister bilda den tydligaste öfverg&ngen till Sta- 
phylinerna, liksom Proteinus närmast sluter sig till Trickopteryx 
och i allmänhet Omalinerna mest närma sig Nitidularierna , till 
hvilken afdelning jag äfven hänfört Micropeplus, som af Erichson 
räknas till Staphylinerna, men hvilkens knappformiga antenner 
som kunna upptagas inunder framhörnen af prothorax, transver- 
sella fram- och vidt skilda bakhöfter i förening med prosterni ut- 
språng bakom höfterna synes anvisa den en naturligare plats bred- 
vid Nitidulerna. 
Familia Slii|fliyliiiitla\ 
Antennse setacese, tiliformes vel apice clavato-incras- 
satse. Abdomen segmentis 7 ventralibus liberis composi- 
tum. Tibite ssepe spinulosse. Tarsi plerumque 5-articulati. 
Coxse posticae basi contiguae, rarissime distantes. Tro- 
chantina anteriora distincta. 
I allmänhet är kroppen långsträckt, ofta afsmalnande emot 
spetsen, vanligen plattkullrig, sällan cylindrisk, merendels linhårig. 
Hufvudet är oftast genom en halsformig afsnörning skildt från 
prothorax, merendels framsträckt eller något lutande. Ögonen 
ligga pä pannans sidor, stundom något högre upp, äro rundade, ej 
urnupna, sällan utstående. Labrum är horn- eller pergament-artad, 
vanligen transversel, i framkanten afrundad eller flikigt inskuren, 
stundom tandad. Mandiblerna äro normalt sikel-formiga, fasta och 
hårda, med den skarpa spetsen vanligen korsande hvarandra, på 
insidan stundom beväpnade med en eller flera hvassa tänder. Ma- 
xillar-palperna äro 4-, ytterst sällan 5-ledade, l:a leden vanligen 
liten, de 2 följande merendels af lika längd, sista ofta tillspetsad 
och kortare än föregående. Hakan är vid basen merendels horn- 
artad, transversel; tung-palperna 3-, ytterst sällan 4-ledade, nor- 
malt trådformiga, sista leden stundom nfllformig, sällan yxlik. An- 
tennerna äro vanligen 11-ledade, räta, stundom likväl knäböjda, 
då skaftet är längst; emot spetsen hos de flesta incrasserade, all- 
tid fastade ofvanför mandiblerna, stundom inom dess bas på pan- 
nans framkant, stundom högre upp invid eller emellan ögonen; 
